Välkommen

Our bibliotek av värdefulla minnen är kanske den mest avgörande delen av att vara människa. Minnen definierar våra liv: de tidiga minnen som formar vår barndom, den nyckelinformation som vi använder oss av otaliga gånger för att fungera i våra dagliga liv och de tidigare erfarenheter som vi kan använda oss av för att planera vår framtid. Och ändå, hur mycket vet du egentligen om hur vi skapar dem? I det här bookazinet kommer vi att fördjupa oss i hjärnans inre och utforska vetenskapen bakom vår förmåga att minnas information. Vi tittar på minnets biologi och analyserar hur det förändras i takt med att vi utvecklas från tidig ålder till ålderdomens oundvikliga kognitiva nedgång. Vi analyserar trauman och hur de påverkar vår förmåga att återkalla händelser, vi utforskar begreppet falska minnen och perfekt återkallelse innan vi vänder blicken mot djurriket för att se hur minnet fungerar i naturen och vidare in i en teknisk framtid. Förbered dig på en fascinerande resa genom minnets underverk.

© Getty

förstå minnet

Innehåll

06 	32 Märkliga fakta om minnet
De oväntade sätt som våra hjärnor fungerar

minnets biologi

20 	Din fantastiska hjärna
Utforska vårt viktigaste organ
28 	Hur minns hjärnan?
Upptäck hur vi lagrar våra minnen
32 	Varför glömmer vi?
Varför det kan vara viktigt att radera minnen för att hålla hjärnan frisk
40 	Olika typer av minnen
Kategorierna som definierar återkallande
44 	Det som luktar bekant
Viktiga dofter kan fungera som en tidsmaskin
46 	Varför minns vi inte drömmar?
De kan vara livfulla, men flyktiga
48 	Glöm aldrig ett ansikte
Upptäck hur ansiktsigenkänning är kodad i vår evolution
50 	Hur vi lär oss
Våra hjärnor är enastående maskiner för att lagra viktig information
56 	Varför vi förlorar våra barndomsminnen
Lär dig hur utvecklingen påverkar minnesförmågan
58 	Åldersrelaterad minnesförlust
Kognitiv försämring är oundviklig
60 	Kraften i aktiv minnesåterkallelse
Minnesåterkallelsen kan bli skarpare
62 	Kan hjärnan koppla om sig själv?
Hjärnan anpassar sig under hela livet
64 	Vad är muskelminne?
De neurala genvägarna är nyckeln till överlevnad
66 	Generationens minne
Går kritisk information i arv?

tankens tricks

70 	Hjärnans mysterier
Frågorna som får forskarna att tappa fattningen
74 	Har du läst det här förut?
Vetenskapen bakom déjà vu
76 	Hypnos förklarat
Tankekontroll eller subliminalt lurendrejeri?
78 	Ögonvittnenas berättelser
Varför du inte ska lita på dem
80 	Mandela-effekten
Kollektiva falska minnen identifierade
86 	Fotografiska minnen
Är det för bra för att vara sant?

28

50

74

innehåll

64

106

98

114

124

90

splittrat minne

90 	Falska minnen
Varför minnet är långt ifrån perfekt
94 	Trauma och minnesförlust
Varför våra hjärnor undermedvetet blockerar smärtsamma minnen
98 	Att leva i nuet
Två anmärkningsvärda fallstudier belyser hjärnans djupgående förmåga att anpassa sig
106 	Demens: den grymmaste sjukdomen?
Sjukdomen som bryter ner våra sinnen

flora, fauna
och framtiden

114 	Djur med utmärkt minne
Naturens minnesmästare
122 	Växternas minne
Hur växter minns för att överleva
124 	AI, robotar och minnets framtid
Vetenskapen bakom maskininlärning
128	Hur tekniken förändrar vårt minne
Förändras de enheter som vi använder varje dag avg hur vi minns saker och ting?

Förståelse för minnet

32 Märkliga fakta om memory

Minnet kan vara en lekfull sak - det samlar in små detaljer från barndomshändelser, men får oss ändå att undra var vi glömde nycklarna

1

32 märkliga fakta om minnet

Emily?

Emma?

"Vad hette de nu igen?"

Alice?

Sophie?

Har du ofta svårt att komma ihåg namn? Oroa dig inte: du är långt ifrån ensam. Medan de regioner i hjärnan som styr vår förmåga att minnas ansikten fortsätter att mogna fram till 30-årsåldern, börjar vår förmåga att minnas namn att försvinna redan i 20-årsåldern. Vi brukar dock inte inse det förrän vi är i 60-årsåldern.

3

Minnen kan leva vidare, även om vi inte kan komma åt dem

Kan bortglömda låtar fortsätta att leva vidare i våra huvuden utan att vi vet om det? I en rapport från 2013 om ett märkligt fall i tidskriften Frontiers in Neurologybeskrev forskarna en kvinna som hade musikaliska hallucinationer av en sång som hon inte kände igen, men som andra kände igen.
"Såvitt vi vet är detta den första rapporten om musikaliska hallucinationer av icke igenkännbara sånger som känts igen av andra i patientens omgivning", skrev forskarna. Enligt forskarna hade kvinnan sannolikt känt till låten någon gång men sedan glömt bort den. Fallet väcker frågan om vad som händer med bortglömda minnen och tyder på att minnen kan lagras i någon form i hjärnan som gör dem tillgängliga men ändå på något sätt oigenkännliga.

2

Aktiviteter som raderar sinnet

Även om det är ovanligt kan vissa aktiviteter leda till tillfällig minnesförlust och hjärndimma, så kallad transient global amnesi. Sex har till exempel rapporterats orsaka detta minnesproblem, där försökspersonerna glömmer bort det senaste dygnet och har svårt att bilda nya minnen efteråt. Personer med transient global amnesi drabbas inte av några allvarliga biverkningar och minnesproblemen försvinner vanligtvis inom några timmar. Det är dock oklart hur detta går till och hjärnskanningar av patienter som drabbats av denna typ av minnesförlust visar inga tecken på hjärnskador eller tecken på stroke.

Bilder: Getty, Adobe Stock AI

5

Vi kanske är programmerade att glömma barndomen

Våra tidigaste barndomsminnen bleknar, och det finns sannolikt en anledning till det. Vanligtvis minns människor inte några minnen från sina tidigaste levnadsår före tre eller fyra års ålder. Detta kallas infantil amnesi. Forskarna har tidigare trott att de tidiga minnena finns där, men att barn inte har språkförmågan att uttrycka dem i ord. Ny forskning visar dock att barn skapar minnen under sina tidiga år men glömmer genom medvetna mekanismer. En förklaring är att den växande hjärnan raderar ut lagrade minnen samtidigt som den genererar celler.

4

Hjärnskador kan orsaka glömska

Det är möjligt att förlora minnen innan de ens har en chans att lagras på grund av skador i hjärnans strukturer som är särskilt involverade i att hantera minnesbildning, underhåll och återkallande. Skador på dessa områden kan leda till märkliga former av minnesförlust. I ett av de mest studerade fallen förlorade patienten "H. M." förmågan att bilda nya minnen efter att hans hippocampus avlägsnats i samband med en operation för att behandla hans epilepsi. I ett annat känt fall berättas historien om patienten "E. P.", som gick ett liknande öde till mötes efter att ha drabbats av en virusorsakad hjärninflammation.

Ord av Bahar Gholipour

7

Lagring i hjärnan

Det uppskattas att den mänskliga hjärnan kan lagra mellan en och 1.000 terabyte information. Som jämförelse kan nämnas att en enda terabyte motsvarar cirka 500 timmars film.

6

Korttidsminnen glöms snabbt bort

Vårt korttidsminne är ganska begränsat. Man tror att vi bara kan hålla kvar sju "minnesobjekt" i cirka 20-30 sekunder innan de glöms bort.

8

Vi börjar minnas väldigt tidigt

Forskning har visat att så tidigt som 20 veckor efter befruktningen börjar minnen bildas under utvecklingen i livmodern.

Bilder: Getty

9

Tester är bäst

Forskning har visat att vi minns information bättre efter att ha testats på den. Ett experiment där man undersökte patienter som testades i ett visst ämne och en grupp som inte testades visade att de testade personerna hade bättre förmåga att minnas fakta senare.

10

Lukt är en utmärkt ledtråd för minnen

Ofta kan en doft skicka dig direkt tillbaka till ett visst minne. Detta beror på att luktnerverna ligger nära hjärnans minnescentrum, hippocampus.

11

Olika typer av inlärare

Uppskattningsvis 65 procent av befolkningen är "visual learners" och tar till sig information från visuella ledtrådar. Fem procent är vad som kallas en "experimentell inlärare" - någon som lär sig genom att göra och ta på.

Basala ganglierna (osynliga)
Reglerar ofrivilliga rörelser som hållning och gång när vi går och reglerar även skakningar och andra oregelbundenheter. Det är i den här delen av hjärnan som Parkinsons sjukdom kan utvecklas.

Hypotalamus
Styr metaboliska funktioner som kroppstemperatur, matsmältning, andning, blodtryck, törst, hunger, sexualdrift, smärtlindring och reglerar även vissa hormoner.

12

Säg det högt

En studie vid University of Waterloo i Kanada visade att om man säger information högt ökar chansen att den lagras i långtidsminnet. Författarna till studien kallade sina resultat för "produktionseffekten" och menade att en kombination av att säga informationen och att höra sig själv ledde till ett bättre minne.

13

Rekordbrytare

Prijesh Merlin slog världsrekord i att minnas flest slumpmässiga föremål 2012. Han lyckades komma ihåg 470 slumpmässiga föremål i exakt den ordning som de lästes upp för honom.

14

Barndomsminnen bleknar under barndomen

Att försöka minnas vad vi gjorde som barn är ibland praktiskt taget omöjligt. Studier har visat att barn i åldern fem till sju år minns cirka 60 procent av sin tidiga barndom, medan minnet vid nio års ålder är nere på cirka 40 procent.

16

Sömn hjälper till att lagra minnen

När vi sover får våra hjärnor välbehövlig tid att återhämta sig och föryngras. Detta gäller även för våra minnen. Efter en god natts sömn har studier visat en tydlig förbättring av människors förmåga att återkalla information.

15

Hjärnans kopplingar skapar minnen

Minnen skapas när nya kopplingar mellan hjärnans nervceller, så kallade synapser, bildas. Det uppskattas att våra hjärnor har mellan cirka 100-1.000 biljoner synaptiska kopplingar.

17

Berusade minnen

Det har visat sig att regelbunden alkoholkonsumtion kan leda till fler minnesluckor hos dem som dricker än hos dem som inte dricker. När man dricker en spritdryck försvåras processen att omvandla korttidsminnen till långtidsminnen, och alkohol kan till och med minska hjärncellernas storlek.

19

Tupplur

Det kan tyckas vara en form av förhalning att ta en tupplur mellan studiesessionerna, men det har visat sig att en tupplur förbättrar minnesförmågan. En studie, som presenterades i tidskriften Nature Neurosciencevisade att försökspersonerna kunde minnas 85 procent av testinformationen efter en 40-minuters tupplur.

18

Vad kom jag in för?

Psykologer vid University of Notre Dame har funnit att människor är två till tre gånger mer benägna att glömma vad de skulle göra efter att ha gått igenom en dörröppning.

20

Träna din hjärna

Studier har visat att regelbunden motion kan förbättra ditt minne och bidra till att de områden i hjärnan som styr minnesfunktionerna förstoras.

21

Kvinnor har bättre minne

Flera studier har visat att kvinnor presterar bättre än män i minnestester - i synnerhet när jämförelsen görs i medelåldern (mellan 45 och 55 år).

22

Vänstermänniskor har bättre minne

I en studie från 2011 där man jämförde minnesförmågan hos både vänsterhänta och högerhänta personer fann forskarna att vänsterhänta hade en större förmåga att minnas sina liv.

23

Börjar glömma

Den ålder då vi naturligt börjar förlora skärpan i våra minnen har tidigare ansetts inträffa vid cirka 60 år. Det har dock visat sig att detta kan inträffa tidigare, redan vid 45 års ålder.

25

Att tro hjälper dig att minnas

En studie från 2003 publicerad i Journals of Gerontology upptäcktes att bara genom att tro att du har ett bra minne kan du faktiskt förbättra din förmåga att minnas information och händelser. Om du försäkrar dig om att du kan förbättra ditt minne kommer du att bli mer benägen att arbeta regelbundet för att göra det.

24

Ät något kryddigt

Studier har visat att kryddstark mat, i synnerhet kryddor som används i det mexikanska köket, kan hjälpa till att förbättra minnet. Samma stöd för minnet har konstaterats efter att ha ätit koriander.

26

Koffeinhaltiga minnen

En studie från Johns Hopkins University i USA visar att en dos på 200 milligram koffein kan förbättra minneskonsolideringen. Forskarna genomförde en studie där personer som inte regelbundet åt eller drack koffeinhaltiga produkter fick ta en placebotablett eller en koffeintablett på 200 milligram fem minuter efter att de studerat en serie bilder. För att säkerställa ett rättvist test togs salivprover från gruppen innan de tog tabletterna för att mäta deras koffeinnivåer. Uppföljningsprover togs sedan en, tre och 24 timmar senare. Dagen därpå testades gruppernas förmåga att känna igen bilder från föregående dags session. Vissa bilder var desamma som tidigare, medan andra var nya och andra var likartade men inte identiska. Fler medlemmar i koffeingruppen kunde identifiera de nya bilderna jämfört med försökspersonerna som inte intagit koffein.

27

Minns den gamla goda tiden

Ett fenomen som kallas "reminiscence bump" inträffar över 40 års ålder, vilket innebär att det sker en ökning av antalet minnen som vuxna kan återkalla från sin ungdom.

Slut ögonen och kom ihåg

En studie som publicerats i den akademiska tidskriften Legal and Criminal Psychology visade att deltagare som blundade när de försökte minnas detaljer från en film fick 23 procent fler korrekta svar.

29

Snabb bildning

I den vuxna hippocampus, hjärnans minneshögkvarter, föds 700 nya nervceller varje dag, vilket ger en årlig omsättning på 1,75 procent.

30

Är kärlek vid första ögonkastet verklig?

Kärlek vid första ögonkastet kanske inte är så verklig som vi en gång hoppades. En studie vid Northwestern University, USA, visade att våra minnen kan korrumperas av våra nuvarande känslor, vilket omformulerar och redigerar våra minnen.

32

Stort ordförråd

En genomsnittlig person kan komma ihåg mellan 20.000 och 35.000 ord, varav 10.000 av dessa ord har förvärvats vid åtta års ålder.

31

Det goda mot det onda

Enligt en studie från 1930 glömdes 42 procent av de goda minnena bort jämfört med 60 procent av de dåliga minnena, efter att deltagarna i studien ombetts att minnas händelser under hela livet och upprepa dem en vecka senare.

Tbiologin
av minnet

Sette inn ny article: så tänker du dig smartare

Sette inn ny artikel

Varför glömmer vi
glömmer vi?

Under livets gång samlar vi på oss mängder av souvenirer i form av minnen. Men vi kan inte behålla alla dessa för evigt

Har du någonsin gått in i ett rum för att sedan glömma vad du gick in för att göra? Forskarna tror att hjärnan tolkar en dörröppning som en ny plats och en ny scen, vilket får dig att tillfälligt radera din tankegång - korttidsminnet av varför du gick dit från första början. Det här är bara en av hjärnans många minnesknep och taktiker. Och även om det kan vara frustrerande att glömma, kan människokroppen bara fungera med en balans mellan raderade och konsoliderade minnen.
Minnet formar vem du är, kopplar samman kronologiska händelser, ger mening åt din omgivning och gör det möjligt för dig att skapa relationer. Minnet fungerar också som ett överlevnadsverktyg som håller dig vid liv. Genom att lära dig vad som är farligt och komma ihåg enkel information som var du bor och var du hittar mat, är du bättre rustad att välja vad som gynnar dig och vad du ska undvika med hjälp av dina tidigare erfarenheter.
När du lär dig ny information, oavsett om det handlar om en komplex färdighet eller namnet på ett föremål, bildar hjärnan nya kopplingar mellan nervceller som kallas neuroner. Detta skapar en karta i hela hjärnan som gör det lättare att hämta tidigare information. Ju mer du till exempel repeterar namnet på ett föremål, desto starkare blir kopplingen och desto lättare är det att komma ihåg namnet. Det kan tyckas som att ju mer upptagen denna neurala karta är, desto intelligentare blir du. Men precis som en smartphone saktar ner när lagringsutrymmet når sin gräns, är din hjärna mer effektiv när den har mindre att bearbeta. Den glömmer aktivt bort information som inte återanvänds eller som inte har framkallat en betydande känslomässig reaktion genom att försvaga motsvarande kopplingar mellan nervcellerna. Genom att undertrycka oviktig information från att bli aktiva minnen förhindras hjärnan från att bli överväldigad. I andra fall kan smärtsamma minnen av traumatiska händelser blockeras eller skrivas om för att framkalla mindre smärta. Genom att undertrycka dessa smärtsamma minnen upprätthålls den känslomässiga stabilitet som behövs för effektiva dagliga funktioner.
Glömska skapar också kreativitet. Om minnena var permanenta skulle våra tankeprocesser och handlingar vara alltför stela och våra hjärnor skulle inte kunna utveckla nya sätt att tänka. Kreativitet ger oss möjlighet att utforska nya sätt att lösa problem och uttrycka oss på ett unikt sätt. När du känner dig överväldigad eller stressad är din hjärna mindre kapabel att skapa nya tankemönster och återgår till mer rigida vanor och tankeprocesser. Detta är ibland orsaken till att man upplever en mental blockering under kreativa aktiviteter.
Att glömma anses ofta vara en svaghet - en indikation på intelligens och den kunskapsnivå som våra hjärnor kan lagra. Men när vår kognitiva förmåga är på topp utvecklas vårt minne ständigt, och glömska bör snarare betraktas som en superkraft. När du tar bort det brus som belastar ditt minne kan du lägga mer energi på att fokusera, anpassa och prioritera den information som behövs för att forma din självkänsla och utvecklas mentalt.

Visste du att det är så?
En genomsnittlig person kan hålla fem till nio saker i sitt korttidsminne samtidigt

"Om minnena var permanenta skulle våra tankeprocesser vara alltför stela och våra hjärnor skulle inte kunna utveckla nya sätt att tänka"

Även pyttesmå bananflugor har förmågan
att minnas - såväl som att glömma

Enrico Marraffa vann nio av tio priser vid världsmästerskapen i minne 2024

© Adobe Stock / Alamy

Tänk om du inte glömde?

Om din hjärna hade ett oändligt minne skulle organet bli ineffektivt och överstimulerat

1 Beslutsförlamning Prefrontala cortex skulle bli så överbelastad med värdelös information att du skulle drabbas av beslutsförlamning. Det är oförmågan att prioritera en åtgärd som ska utföras eftersom det finns för mycket data att filtrera igenom och bearbeta. Som ett resultat skulle hjärnan sakna fokus, kämpa för att lösa problem och använda mer energi för att bearbeta varje trivialt minne.

2 Förlamande känslor Amygdala i tinningloben bearbetar dina känslor och kopplar ihop dem med minnen. Vanligtvis glömmer hjärnan mycket känsloladdade och plågsamma minnen eller återupplever dem genom en mer hanterbar rekonstruktion. Utan den här förmågan skulle hjärnan ständigt återuppleva traumatiska minnen, vilket skulle orsaka hög stress och ångest.

3 Habit crossover En grupp strukturer i hjärnans mitt som kallas basala ganglier lär in och kommer ihåg vanor så att de kan utföras utan att man behöver tänka på dem. Om du kom ihåg alla versioner av en vana skulle motstridiga metoder göra din motorik långsammare.

Visste du att?
Hjärnan bearbetar visuell information 60.000 gånger snabbare än text

"Ditt minne fungerar också
fungerar som ett överlevnadsverktyg,
och håller dig vid liv"

4 Hallucinerande minnen Occipitalloben spelar en roll i det visuella minnet för att komma ihåg hur platser, föremål och människor ser ut. Att hålla fast vid för många minnen kan förvränga upplevelser med gamla visuella minnen.

Visuella element från fotografier kan
införlivas i förstahandsminnen

Minnen bildas när kopplingarna mellan
neuronerna ökar i styrka eller antal

5 Trötthet i nervsystemet Om vi inte släpper ifrån oss någon information skulle hjärnans nervceller ständigt avfyras, vilket skulle skada cellerna. Detta skulle hindra hjärnan från att beskära nervcellerna - ta bort svagare nervkopplingar och stärka mer väsentliga minnessignaler.

Radering av celler

Visste du att?
Det finns cirka 86 miljarder nervceller i den mänskliga hjärnan

Specialiserade nervceller som kallas engramceller ansvarar för att göra förändringar i hjärnan när du lär dig ny information för att lagra minnen. Men förutom att lagra minnen hjälper dessa engramceller till att radera minnen genom att försvaga kopplingarna i minnesvägarna. Detta gör minnena mindre tillgängliga över tid och leder till att du glömmer ett minne. På grund av detta kallas engramcellerna ofta för "glömskeceller". Kemiska förändringar i dessa celler förändrar deras tillstånd så att de blir mindre tillgängliga för lagring av information. De minskar deras synaptiska styrka så att det blir svårare för hjärnan att hämta fram ett minne. Alla förändringar i engramcellerna är inte irreversibla. Vissa minnen försvagas och glöms i allmänhet bort. Men om man får ny information om undertryckta minnen eller upplever en sensorisk prompt som är relaterad till minnet, kan ett försvagat minne omorganiseras och stärkas.

Är ditt minne korrekt?

Har du någonsin sett en berättelse vandra runt i din vänskapsgrupp, bli mer dramatisk eller få olika element betonade ju mer den återberättas? Även detta kan ske internt, när din hjärna återkallar ett minne. Om du har luckor i ditt minne av en händelse kan du omedvetet skapa ny information för att komplettera den saknade tidslinjen. En annan anledning till att du kan uppfinna ett minne är om det är ett mycket känslomässigt minne. Hjärnan skyddar dig från att uppleva smärtsamma och stressande känslor, så om du tänker tillbaka på en mycket känslomässig tid i ditt liv kan du hoppa över delar eller dämpa dem för att göra dem mer känslomässigt hanterbara att återkalla.
Forskare brukade tro att minnen var fasta. Men när du återkallar minnen kan du stärka, försvaga och till och med omforma dem. Minnen blir tillfälligt instabila efter att de har hämtats fram, vilket gör det möjligt att förändra dem. Minnesrekonstruktionen kan påverkas av dina känslor, tankar och den miljö du befinner dig i vid tidpunkten för minnesframkallningen. Om du t.ex. är lugn när du återbesöker en stressig tid kan den känslomässiga tyngden i minnet minska.

5 fakta  saker som får dig att glömma

1 Hög stressnivå
När du är stressad frisätts hormonet kortisol i hjärnan. Detta kan skada hippocampus, som är det område i hjärnan som ansvarar för att hämta information. Du tenderar också att fokusera på det stressande ämnet snarare än på ny information.
2 Brist på sömn
Under djupsömnen stärks nervbanorna för att befästa minnen. Utan god sömn kan långtidsminnen inte bildas på rätt sätt. Sömnbrist minskar också fokus vid medvetande, vilket begränsar minnesförmågan.
3 Multitasking
Om du engagerar hjärnan i en annan aktivitet samtidigt som du försöker komma ihåg ny information, måste hjärnan växla sin koncentration mellan de två uppgifterna. Detta minskar minneseffektiviteten.
4 Förtroende för teknik
Du kan påminna dig själv om fakta med en snabb sökning på nätet eller ställa in din telefon så att den ger dig automatiska påminnelser. Men det hindrar hjärnan från att öva på minnesåterhämtning och försvagar denna förmåga.
5 Kost och brister
B-vitaminer, omega-3-fettsyror, zink och järn är alla viktiga näringsämnen för minnesfunktionen. De ökar produktionen av neurotransmittorer och främjar synaptisk plasticitet.

© Shutterstock / Alamy

Visste du att?
Sömn förbättrar minnesförmågan med 40 procent

Minnen genom åren

Bortglömda drömmar

När du sover gott börjar hjärnan arbeta med att sortera och filtrera dina minnen. Överflödiga detaljer som gör tankeverksamheten mindre effektiv sorteras bort, medan nyttig information som du lärt dig under dagen konsolideras i ditt långtidsminne så att du kan hämta den senare. Det finns fyra huvudsakliga sömnstadier. De tre första är NREM-sömnstadier (non-rapid eye movement) och det tredje är REM-sömn. Det är under NREM-sömnen som du avsiktligt "glömmer" en del av dagens information för att förhindra att triviala saker upptar för mycket av din tankeverksamhet.
Minnesbearbetningen fortsätter under REM-sömnen, även när det gäller känslomässiga minnen. Det är under denna djupa sömn som du också upplever drömmar. Det är dock troligt att du bara kommer ihåg en liten del av de flesta drömmar. I andra fall kan du vakna upp helt uppslukad av drömmen, för att en timme senare ha glömt vad den handlade om. Det beror på att de nervbanor som lagrar information i långtidsminnet är mindre aktiva när du når REM-sömnen. Korttidsminnet fungerar fortfarande relativt bra i detta omedvetna tillstånd, men de flesta drömmar som du har när du sover glöms bort inom 30 sekunder. För att minnas dem längre måste du vanligtvis vakna medan drömmen fortfarande formas.

Hur din hjärna förbättras och försämras när du åldras

Minnesförlust i barndomen
En genomsnittlig person kan återkalla sitt tidigaste minne från cirka 3,5 års ålder, och kvinnor är mer benägna att ha ett tidigare första minne. Men varför är det så mörkt när det gäller minnen av våra första upplevelser? Det beror på att hjärnan inte har utvecklats fullt ut ännu och att förmågan att lagra långtidsminnen är nedsatt.

Minnet i toppform
Din förmåga att komma ihåg ny information är som bäst när du är i 20-årsåldern. Korttidsminnet fortsätter att förbättras fram till cirka 25 års ålder, då hjärnan är fullt utvecklad. Därefter ligger det kvar på en jämn nivå under det följande decenniet. Vid 30 års ålder är din förmåga att komma ihåg en persons ansikte som störst.

Den minnesförstärkande djupa
sömn minskar i slutet av 30-årsåldern

Minskande effektivitet
Runt 45 års ålder börjar hjärnans minne att bli allt sämre. Det är ingen plötslig förändring, men det kan hända att det tar längre tid att komma ihåg ett namn från det förflutna. En studie som utfördes av University College London visade att mellan 45 och 49 års ålder minskar din mentala förmåga att resonera med 3,6 procent, och upp till 9,6 procent i åldern 65-70 år.

Biologin
av minnet

En åldrande hjärna
Naturligtvis försämras hjärnans minnesfunktion gradvis med stigande ålder. Detta kan göra äldre människor mer glömska än barn och yngre vuxna. Äldre hjärnor får sämre förmåga att reparera hjärnceller och stimulera nya nervbanor, eftersom det produceras mindre av de hormoner och proteiner som behövs för detta.

Hastigheten för glömska

Psykologen Hermann Ebbinghaus visade i sin "glömskekurva" att 80 procent av det inlärda innehållet går förlorat inom en månad

Visste du att?
Efter 60 års ålder förlorar du mer än 0,5 procent av din hjärnvolym varje år

20 minuter

Strax efter att du har lärt dig ny information glöms 42 procent bort. Efter 20 minuter genomgår hjärnan sin första sorteringsprocess och den mest dramatiska förlusten av inlärning sker.

24 timmar

Om informationen inte repeteras kommer cirka 67% av den nya information du har lärt dig att vara bortglömd efter en dag, eftersom hjärnan av effektivitetsskäl sorterar bort oväsentligt material.

31 dagar

Efter en månad kommer du bara att ha kvar 21 procent av den nya informationen. Din hjärna kommer att sortera in en del av detta i ditt långtidsminne, medan resten kommer att försvinna om det inte revideras.

60 dagar

Om du inte repeterar informationen med praktisk tillämpning, vilket stärker nervförbindelserna och befäster minnet, kommer 90 procent av den information du lärt dig att vara bortglömd efter 60 dagar.

© Shutterstock

Minnesskador och sjukdomar

Demens är ett samlingsbegrepp för tillstånd av
minnesförlust orsakad av neuronskada

Frontotemporal
Frontotemporal demens (FTD) uppträder i hjärnans frontal- och temporallober. När nervcellerna här skadas kan inga kopplingar göras mellan dessa lober och resten av hjärnan. Skador i frontalloben orsakar beteende- och personlighetsförändringar, medan skador i temporalloben gör det svårare att minnas språk.

Alzheimers sjukdom
Denna sjukdom är den vanligaste orsaken till demens. Minnesförlusten förvärras med tiden och orsakas av en ansamling av två proteiner - amyloid och tau. Amyloider är onormala proteiner som byggs upp längs hjärncellerna, medan tau orsakar trassel inuti hjärncellerna. Denna kombination förhindrar den vanliga bildningen och bevarandet av minnen.

Vaskulär
Detta är den näst vanligaste formen av demens och orsakas av minskad blodtillförsel till hjärnan. Vaskulär demens kan uppstå till följd av blodproppar i hjärnan eller förträngning av blodkärl. Detta leder till att syrenivåerna i hjärnans celler minskar, vilket orsakar skador och försämrar minneskretsarna.

Lewykroppar
Denna form av demens beror på att proteinklumpar som kallas Lewykroppar bildas inuti hjärncellerna. En av tio demenssjuka har Lewykroppsdemens. Dessa proteiner hindrar cellerna från att kommunicera med varandra för att återkalla minnen eftersom de står i vägen för de kemiska budbärare som behövs för att göra detta.

Visste du att?
Att tillfälligt glömma bort något man vet kallas att "blockera

MR-undersökningar visar eventuella förändringar i
hjärnans struktur och funktion
efter en allvarlig skada

Ett slag mot minnet

Ett slag mot huvudet som orsakar en traumatisk hjärnskada (TBI) innebär en större risk än många andra fysiska olyckor, eftersom det organ som skadas är ansvarigt för din rörlighet, personlighet och minne. En mild TBI kan tillfälligt påverka hjärncellerna, medan en allvarlig TBI kan orsaka mer långvariga minnesproblem. Huvudtrauma kan orsaka revor eller skador på de hjärncellsanslutningar som skickar minnessignaler. Denna störning kan orsaka retrograd amnesi - förlust av långtidsminnen från tiden före olyckan - och gör det svårare att bilda nya minneskopplingar.
En allvarlig hjärnskakning, som orsakas av ett slag mot huvudet som får hjärnan att studsa mot insidan av skallen, kan leda till att hjärnvävnaden svullnar. I dessa fall begränsar det ökade trycket i huvudet blodflödet och bristen på syre hindrar minnet. Slutligen, när celler skadas vid en huvudskada, kan hjärnan inte reglera sin frisättning av kemiska budbärare som glutamat. Vanligtvis hjälper glutamat till att skicka meddelanden mellan nervceller för att hjälpa minnet. Men för mycket kan överstimulera cellerna, skada dem och öka glömskan.

"En lindrig traumatisk hjärnskada kan tillfälligt påverka hjärncellerna"

Hur djurminnen jämförs

Djur kan komma ihåg viktig information för överlevnad
hela livet, men hur lång tid tar det innan de glömmer
triviala händelser i sitt arbetsminne?

Schimpanser

20 sekunder

Detta tyder på att människans korttidsminne utvecklades efter att vi utvecklats från våra gemensamma förfäder

25 år

Schimpanser kan behålla minnet av ansikten i
25 år

Bin

Två minuter

Binas korttidsminne hjälper dem att navigera i labyrintliknande miljöer

Tre dagar

Bina minns var kupan befinner sig i flera dagar i sträck

Kråkor

30 sekunder

De flesta fågelarter glömmer korttidsminnen efter att en halv minut har gått

17 år

Kråkorna hyste agg mot en mänsklig kidnappare i nästan
två decennier

27
sekunder

Det genomsnittliga korttidsminnet hos 25 arter av fåglar, däggdjur och bin

Elefanter

Fem minuter

Information sprids snabbt för att hålla deras sociala och miljömässiga minne starkt

12 år

Elefanter kan minnas en släktings doft i över ett decennium

Människor

48 timmar

Människor kan minnas slumpmässiga händelser i över två dagar

Obestämd tid

Våra stora hjärnor kan lagra vissa minnen under en hel livstid

Hundar

En hund kommer bara ihåg de sista kastningarna i en apporteringslek

Tio år

Inpräglade knep sitter kvar hos hundar efter ett decennium

Har växter minne?

Växter har ingen hjärna, vilket innebär att de inte kan ha minne på samma sätt som människor har. De flesta växter har dock har dock komplexa signalsystem som gör att de kan kommunicera med varandra och lära sig av miljöutlösande faktorer. Ett exempel på en växt som anses ha ett kortsiktigt "minne" är den köttätande Venus flugfälla. Venus flugfälla har en käkliknande mun som består av två uppsättningar blad som kläms ihop när en insekt kommer in.
För att upptäcka närvaron av ett föremål har Venus flugfälla sensoriska hårstrån på bladen, som böjs när en fluga landar ovanpå dem. För att spara energi utlöses inte fällan när en regndroppe stimulerar växtens hårstrån, utan det är flugans rörelse som aktiverar snäppan. För att åstadkomma detta har växten ett minne på 30 sekunder, under vilket den minns den första kontaktpunkten med ett föremål. En levande insekt kommer sedan att krypa över bladet och knacka på ett annat hårstrå. Växten, som vet att detta är den andra utlösaren av en potentiell måltid, stänger sig för att säkra sitt byte. På sätt och vis minns växten ett mönster som motsvarar mat.

När ett byte rör vid håren på en Venus flugfälla frigör växten kalciumsignaler

Types av minne

Din hjärna är så mycket mer än en hårddisk
hårddisk för information

Brains samlar in, katalogiserar och arkiverar data hela tiden, och våra erfarenheter påverkar allt vie do. It tars sju olika typer av minne för att utföra även de enklaste uppgifter.
Föreställ dig att din telefon börjar surra när du läser den här artikeln. Innan ljudet når din medvetna uppmärksamhet måste du filtrera bort det från alla andra sinnessignaler som du tar emot. Det tar tid, så ditt sensoriska minne spelar in ett kort ljudband för att ge dig tid att bearbeta det.
Du kontrollerar ljudet mot ditt långtidsminne och använder ett delsystem som kallas deklarativt minne för att ta reda på vad det betyder. Du bestämmer dig sedan för att det är tillräckligt viktigt för att fokusera på. Så du tar upp din telefon och låser upp skärmen. Här används procedurminnet (muskelminnet) - du har övat på den här handlingen så mycket att du kan göra den utan att tänka.
Du tittar på skärmen och ser ett meddelande från en vän. Du använder ditt korttidsminne för att hålla reda på meningarna medan du läser och ditt semantiska minne (faktaminne) för att räkna ut vad orden betyder. De frågar om du vill gå ut ikväll.
Du är osäker på om du är ledig, så du håller kvar tiden i korttidsminnet medan du kollar i din dagbok. När du sedan ska bestämma dig för om du vill gå, använder du ditt episodiska minne, som lagrar information om ditt förflutna. Du återkallar gamla minnen av din vän, gör ditt val och använder ditt procedurella och semantiska minne för att skicka ett svar. Den enkla handlingen att svara på en väns meddelande kräver mycket hjärnkraft.

typer av
minne

Short-termiskt minne

Sorttidsminnet är hjärnans anteckningsbok. Det är ett kraftfullt verktyg för problemlösning, men dess tid och utrymme är begränsat. Att hålla kvar information här kräver ansträngning och uppmärksamhet och sker bara när vi är medvetna om det. Korttidsminnet rymmer bara cirka sju saker, plus minus två, och informationen bleknar snabbt.
Att repetera korttidsminnet kan hjälpa det att hålla sig kvar längre, och att gruppera information i bitar kan öka minneskapaciteten. Men lagring är inte riktigt vad korttidsminnet är till för. Det är mycket mer användbart som ett arbetsblock för informationshantering.
Korttidsminnet utgör en del av arbetsminnet - hjärnans system för snabb problemlösning. Det är den del av minnet som håller reda på läsningen, delar upp restaurangnotan och räknar ut vägen till affären.
När korttidsminnet är aktivt tänds en del av hjärnan som kallas prefrontala cortex. Den vänstra sidan aktiveras när du försöker komma ihåg ljud, och den högra sidan aktiveras när du tänker på rymden. Dessa två viktiga hjärnregioner motsvarar två kritiska arbetsområden som används av arbetsminnet under problemlösningsuppgifter. Den första är den fonologiska slingan - rösten i ditt huvud - som lagrar ljuddata. Den andra är den visuospatiala skissblocket - sinnets öga - som lagrar bilder och mentala kartor.
Arbetsminnet stöds också av ett tredje korttidsminne som kallas den episodiska bufferten. Här lagras information från de andra sinnena och tiden hålls i minnet. Även om de har liten kapacitet spelar de här minneslagren en avgörande roll för att vi ska kunna bearbeta information snabbt.

Sensoriskt minne

Sinnesminnen är som ekon, som upprepar det senaste du såg, hörde eller kände på en tillfällig loop. Det är anledningen till att du kan lista ut vad någon sa även om du inte riktigt lyssnade.
Du har bara kapacitet att uppmärksamma cirka en procent av inkommande sensorisk information samtidigt, så hjärnan lagrar överskottsdata i en tillfällig kö. Den organiserar förnimmelser i bitar som kallas "händelser", delar upp dessa händelser i ännu mindre bitar som kallas "segment" och för ett detaljerat register över varje syn, ljud, smak, lukt och känsla som inträffar just nu.
Intrycken som lämnas i det sensoriska minnet är levande, men de varar bara bråkdelar av en sekund innan de bleknar bort. Det ger hjärnan precis tillräckligt med tid för att räkna ut vilken information som ska uppmärksammas och vilken som ska ignoreras.

Korttidsminnet är den bärbara datorn för arbetsminnet

Det sensoriska minnet innehåller tillfälliga ekon av inkommande information

Långtidsminne

Korttidsminnen är snabba och enkla för hjärnan att skapa, men så fort du tappar fokus försvinner informationen. Långtidsminnen löser detta problem genom att lagra informationen permanent i nätverk av sammankopplade hjärnceller. Dessa nätverk, som kallas ensembler, kan återskapa de elektriska spår som dina upplevelser lämnat efter sig, vilket gör att du kan återkalla fakta, händelser och färdigheter på begäran.
Långtidsminnet består av två huvuddelar: den ena innehåller information som du kan komma åt medvetet (deklarativt minne), och den andra består av instruktioner som du kan komma åt utan att tänka (procedurminne). Båda typerna är beroende av ett fenomen som kallas synaptisk plasticitet.
Synapser är förbindelserna mellan hjärncellerna, och din hjärna har cirka 100 biljoner sådana. De gör det möjligt för meddelanden att passera från en cell till nästa med hjälp av kemiska signaler som kallas neurotransmittorer, men de är inte alla lika; styrkan hos varje synaps beror på hur ofta den används. Det innebär att hjärnan hela tiden kopplar om, ständigt justerar styrkan i befintliga synapser, skapar nya kopplingar och beskär bort gamla.
Starka kopplingar mellan nätverk av hjärnceller gör det enklare och snabbare för hjärnan att aktivera specifika kretsar. Ju mer du övar på en färdighet eller upprepar ett faktum, desto starkare blir kopplingarna. Men upprepning behövs inte alltid; det är möjligt att lagra långtidsminnen efter bara en exponering. Det underlättar om den nya informationen är kopplad till något du redan vet, eftersom många av de kopplingar som krävs för att lagra minnet redan finns på plats.

Långtidsminnet är hjärnans permanenta hårddisk

I det episodiska minnet lagras dina livserfarenheter

Episodiskt minne

Episodiska minnen kan vara så enkla som vad du åt till frukost förra måndagen eller så komplexa som en fullständig upprepning av din första dag i skolan. De är hjärnans självbiografiska lagringssystem, som innehåller specifik information om händelser från det förflutna.
Hippocampus får bara en chans att koda episoder till långtidslagring, så den förlitar sig på andra hjärnområden för stöd. Detta inkluderar amygdala, som knyter känslor till minnen: ju starkare den känslomässiga kopplingen är - bra eller dålig - desto svårare är det episodiska minnet att glömma. Detta är anledningen till att de mest levande episodiska minnena ofta är känslomässigt laddade.
Andra hjälpredor för det episodiska minnet är den mediala temporalloben och prefrontala cortex, områden som båda ser till att minnen lagras i rätt ordning.
Du kan återkalla episodiska minnen när du vill, men de kan också dyka upp oväntat under dagdrömmar. Detta spelar en avgörande roll i framtidsplaneringen, eftersom du kan använda tidigare erfarenheter för att förbereda dig för vad som kan hända härnäst.

Deklarativt (explicit) minne

Det deklarativa minnet är det som närmast kan liknas vid en hårddisk i den mänskliga hjärnan. Det tar hand om de långtidsminnen som du kan komma åt med ditt medvetande, och det består av två delar. I det semantiska minnet lagras fakta och i det episodiska minnet lagras händelser.
Det deklarativa minnet kallas ibland för "explicit" minne eftersom det innehåller specifik kunskap: vad, när, var, vem och varför.
Långtidslagring av deklarativa minnen sker i en del av hjärnan som kallas neocortex. För att komma dit måste minnena gå via hippocampus, som fungerar som en grindvakt och avgör vilken information som är tillräckligt viktig för att lagras. Hippocampus fattar dessa beslut i samarbete med hjärnans känslocentrum, amygdala.
Hippocampus kan uppdatera och redigera minnen när ny information kommer in, men det är sällan ett perfekt register. Fråga tio personer vad de såg på platsen för en trafikolycka och de kommer alla att ge lite olika redogörelser.

Det deklarativa minnet innehåller både allmänna fakta och specifika erfarenheter

"Den tar hand om fakta och allmänna idéer"

Semantiskt minne gör att du kan känna igen en födelsedagstårta

Semantiskt minne

Semantik betyder bokstavligen "som har med språk eller logik att göra" och är den del av minnet som hanterar kunskap. Den tar hand om både specifika fakta, som datumet för en väns födelsedag, och allmänna idéer, som ballonger.
Det är det här minnet som gör att du kan känna igen en födelsedagstårta och veta att du ska tända ljusen, trots att du förmodligen aldrig har sett just den tårtan förut.
Att lagra data i det semantiska minnet tar tid och kräver upprepning. Du behöver inte komma ihåg en specifik fest för att veta vad en födelsedagstårta är.
För att lagra semantiska minnen måste hippocampus lägga ner fakta utan alla extra detaljer om var du befann dig eller hur du kände dig när du lärde dig dem. Ju fler gånger du stöter på samma information, desto lättare är det för hippocampus att extrahera fakta och lagra dem som fristående minnesbitar.

Procedurellt (implicit) minne

Procedurminnet är anledningen till att du aldrig glömmer hur man cyklar. Det kallas ibland "muskelminne" och är hjärnans lagringsutrymme för "hur man gör"-manualer om uppgifter som kräver sekvenser av handlingar. Minnen som lagras här är bland annat "hur man går", "hur man spelar piano" och "hur man sätter ihop ord till meningar". Du får tillgång till denna information omedvetet, vilket gör att du kan slutföra uppgifter utan att behöva tänka på dem och därmed spara dyrbar energi.
Procedurminnet involverar flera delar av hjärnan, men några av de viktigaste är parietalloberna, de basala ganglierna och lillhjärnan. Parietalloberna skapar länkar mellan olika typer av information och kopplar ihop inkommande sensoriska data med kunskap om muskelrörelser. De basala ganglierna hjälper till att bestämma vilka handlingar som ska utföras. Lillhjärnan koordinerar själva rörelserna och ser till att allt sker i rätt ordning och vid rätt tidpunkt.

Det luktar bekant

Varför tar vissa dofter dig rakt tillbaka till det förflutna?

Tnäsan kan fånga upp tusentals olika kemiska signaler, vilket gör att vi kan känna miljontals unika dofter. Vissa av dessa dofter utlöser starka minnen, och det beror helt och hållet på kopplingen i våra hjärnor.
De inkommande signalerna från näsan når luktlökarna innan de färdas vidare till pyriforma cortex. Denna del av hjärnan fungerar som en port och skapar kopplingar till flera andra hjärnregioner. Det handlar om orbitofrontala cortex, som är involverad i beslutsfattande, amygdala, hjärnans känslocentrum, hypotalamus, som länkar samman nervsystemet och hormonsystemet, insula, som är involverad i medvetandet, entorhinala cortex, som är involverad i minne och navigering, och hippocampus, som är hjärnan bakom långtidsminnet.
Dessa kopplingar hjälper oss att lära oss var lukter kommer ifrån och vad de betyder. Om vi sedan stöter på samma lukt igen vet vi hur vi ska reagera. Hjärnans centrum för att upptäcka hot, amygdala, tänds till exempel upp när vi känner lukten av något obehagligt.
Lukter kan utlösa vilande minnen. Dessa sträcker sig tillbaka till barndomen, och studier på råttor tyder på att de bildas under utvecklingen. Starka luktminnen kan hjälpa djur att överleva innan deras andra sinnen är fullt utvecklade - när deras ögon och öron utvecklas blir behovet av att minnas lukter mindre viktigt. Att känna dofterna igen i vuxen ålder kan få minnena att flöda tillbaka.

Från näsa till hjärna

Vårt luktsinne är kopplat till hjärnans minnes- och känslocentrum

Receptorcell
När signalerna når cellerna utlöser de nervimpulser som färdas mot luktbulben.

Flimmerhår
Hårliknande strukturer på näsans insida som känner av olika kemiska signaler.

Bulben för luktsinnet
Signaler från olika lukter sammanstrålar här innan de går vidare till pyriforma cortex.

Pyriforma cortex
Pyriforma cortex skickar ut signaler till delar av hjärnan som är involverade i känslor och minne.

som luktar
bekant

Vissa dofter kan föra oss rakt tillbaka till barndomen

Hippocampus
Denna del av hjärnan används för att lagra långtidsminnen.

Förbättrat minne

Kopplingen mellan lukt och minne har fått forskare att undra om vi kan använda dofter för att förbättra vår förmåga att minnas. Forskare vid Northumbria University har genomfört studier för att ta reda på vad som händer med våra hjärnor när vi känner starka dofter. I en studie bad de 180 frivilliga att dricka kamomillte, pepparmyntste eller vanligt varmt vatten. Därefter testade de deras humör och hjärnfunktion. Jämfört med vatten gjorde kamomillte volontärerna mindre uppmärksamma, medan pepparmyntste förbättrade deras vakenhet.
I en separat studie gick 150 frivilliga in i rum som luktade rosmarin, lavendel eller ingenting. De ombads sedan att utföra en uppgift vid en viss tidpunkt. Rosmarin förbättrade minnet, medan lavendel försämrade det, även om försökspersonerna kände sig lugnare.

Distinkta dofter väcker djupa minnen och påverkar humör och koncentration

Hjärnan lagrar minnen i kopplingar mellan nervceller

Doftpartiklar

Amygdala
Denna del av hjärnan hanterar rädsla och känslor.

Varför kan vi inte minnas våra drömmar?

Du tillbringar en tredjedel av ditt liv i sömn och en stor del av tiden drömmer du, men ofta kommer du inte ihåg några av dina drömmar

Våra drömmar kan vara allt från bisarra till vardagliga och från lycksaliga till skrämmande

E ven de lyckliga dagar då man vaknar med ett minne av drömmen kvar i sinnet finns det en stor chans att minnet försvinner i tomma intet inom bara en minut. I det vakna livet skulle ett sådant fall av snabb glömska av de senaste upplevelserna säkert leda till att du hamnade på en läkarmottagning. Med drömmar är det dock normalt att glömma. Varför är det så?
"Vi har en tendens att omedelbart glömma drömmar, och det är troligt att människor som sällan rapporterar drömmar helt enkelt glömmer dem lättare", säger Thomas Andrillon, neurovetare vid Monash University i Melbourne, Australien. Det kan vara svårt att tro att man haft en dröm om man inte minns någonting, men studier visar konsekvent att även människor som inte har minns en enda dröm på årtionden eller till och med under hela sin livstid faktiskt minns dem om de vaknar vid rätt tillfälle, tillägger Andrillon.
Även om den exakta orsaken inte är helt känd har forskarna fått en viss inblick i minnesprocesserna under sömnen, vilket har lett till flera idéer som kan förklara vår märkliga glömska.  Du är vaken, men är din hippocampus? när vi somnar är det inte alla hjärnregioner som går offline samtidigt, enligt en studie från 2011 i tidskriften Neuron. Forskare har funnit att en av de sista regionerna som somnar är hippocampus - en krökt struktur som finns i varje hjärnhalva och som är avgörande för att flytta information från korttidsminnet till långtidsminnet.
Om hippocampus är den sista som somnar kan den mycket väl vara den sista som vaknar, säger Andrillon. "Du kan alltså ha ett fönster där du vaknar upp med en dröm i korttidsminnet, men eftersom hippocampus inte är helt vaken ännu kan hjärnan inte behålla det minnet."
Även om detta kan förklara varför drömminnen är så flyktiga, betyder det inte att din hippocampus har varit inaktiv under hela natten. I själva verket är denna region aktiv under sömnen och verkar lagra och ta hand om befintliga minnen för att konsolidera dem istället för att lyssna efter nya upplevelser. Vid uppvaknandet kan hjärnan behöva några minuter för att starta sin minneskodningsförmåga.
I en studie från 2017 som publicerades i tidskriften Frontiers in Human Neuroscienceövervakade forskare i Frankrike sömnmönster hos 18 personer som rapporterade att de kom ihåg sina drömmar nästan varje dag och 18 andra som sällan kom ihåg sina drömmar. Teamet fann att jämfört med personer med lågt drömminne vaknade personer med högt drömminne oftare under natten. Dessa uppvaknanden mitt i natten varade i genomsnitt två minuter för dem som minns mycket, medan uppvaknandena för dem som minns lite varade i genomsnitt en minut.  Neurokemisk soppa
Vår dåliga förmåga att koda in nya minnen under sömnen är också kopplad till förändringar i nivåerna av två signalsubstanser, acetylkolin och noradrenalin, som är viktiga för att bevara minnen. När vi sover sjunker nivåerna av acetylkolin och noradrenalin dramatiskt.
Sedan händer något märkligt när vi går in i REM-stadiet (rapid eye movement) av sömnen, där de mest livfulla drömmarna inträffar. I detta skede återgår acetylkolin till vakenhetsnivåer, men nivåerna av noradrenalin förblir låga.
Forskarna har ännu inte löst det här pusslet, men vissa menar att just den här kombinationen av signalsubstanser kan vara orsaken till att vi glömmer våra drömmar. Ökningen av acetylkolin sätter hjärnbarken i ett upphetsat tillstånd som liknar vakenhet, medan lågt noradrenalin minskar vår förmåga att minnas våra mentala eskapader under denna tid, enligt en studie från 2017 i tidskriften Beteende- och hjärnvetenskap.
Ibland är dina drömmar är bara inte minnesvärda
Kommer du ihåg vad du tänkte på i morse när du borstade tänderna? Våra tankar vandrar hela tiden, men vi förkastar de flesta av dessa tankar som oväsentlig information. Drömmar, särskilt vardagliga sådana, kan vara precis som dagdrömmande tankar och anses av hjärnan vara för värdelösa för att återkallas, skrev den avlidne drömforskaren Ernest Hartmann - som var professor i psykiatri vid Tufts University School of Medicine - i Scientific American.
Men drömmar som är mer levande, känslomässiga och sammanhängande verkar bli bättre ihågkomna - kanske för att de utlöser mer uppvaknande, och deras organiserade berättelse gör dem lättare att lagra, säger Andrillon.
Om du har för avsikt att förbättra din drömåterkallelse finns det några knep du kan prova. Robert Stickgold, docent i psykiatri vid Harvard Medical School, föreslår att man dricker vatten före sänggåendet eftersom det gör att man vaknar på natten för att gå på toaletten. Dessa "uppvaknanden mitt på natten åtföljs ofta av drömåterkallelse", sa Stickgold till New York Times.
När du går till sängs kan du öka dina chanser genom att upprepade gånger påminna dig själv om att du vill komma ihåg dina drömmar, och det gör det också att hålla en drömdagbok, som vissa studier har föreslagit. När du vaknar, håll fast vid det bräckliga drömminnet: håll ögonen stängda, håll dig stilla och spela upp drömminnet om och om igen tills din hippocampus har chansen att komma ikapp och lagra minnet ordentligt.

"Drömmar, särskilt vardagliga sådana, kan av hjärnan anses vara för värdelösa för att återkallas"

Det är ofta lättare att minnas drömmar om de väcker dig, vilket är anledningen till att människor tenderar att minnas mardrömmar bättre än goda drömmar

Glöm aldrig ett ansikte

Vi har ansiktsigenkänning att tacka för våra breda sociala cirklar

Ansiktsigenkänning hjälper människor att skapa och upprätthålla starka sociala band

Hmänniskan är ett mycket socialt djur som förlitar sig på andra för att känna sig trygg och lycklig. Vi lever i stora grupper och har ofta kontakter även utanför vår närmaste krets, och vi kan göra detta delvis för att vi har förmågan att minnas och identifiera ansikten. Ansikten på personer som är viktiga för oss lagras i våra hjärnor, redo för nästa gång vi möter dem. Även efter många år kan gamla vänner känna igen varandra på andra sidan gatan, medan ansiktet på en främling som går förbi försvinner ur minnet nästan omedelbart.
En del av hjärnan som kallas fusiform gyrus är ofta nära förknippad med ansikts- och kroppsigenkänning. Den utgör en del av ventrala temporala cortex, som är en serie strukturer som är involverade i bearbetningen av högnivåseende och objektigenkänning. En liten del på den laterala sidan, känd som fusiforma ansiktsområdet, verkar spela flera roller i igenkänning, inklusive förmågan att skilja mellan objekt som har mycket liknande egenskaper.
Ansiktsigenkänning är inte en förmåga som vi föds med - dålig syn och en hjärna som fortfarande har mycket kvar att utveckla innebär att spädbarn inte kan lära sig och identifiera ansikten direkt. Forskarna diskuterar när de börjar känna igen bekanta ansikten, och uppskattningarna varierar mellan två dagar och två månader. Självigenkänning är mer komplicerat och det brukar ta omkring 18 månader för barn att förstå att de tittar på sitt eget ansikte i en spegel. Men det är inte alla som kan plocka ut ett bekant ansikte i en folkmassa. Vissa människor lider av prosopagnosi, eller "ansiktsblindhet", en störning som gör att de inte kan minnas och känna igen enskilda ansikten.
Även förmågan att känna igen sitt eget ansikte i en spegel eller på ett foto försämras. Störningen kan uppstå till följd av en hjärnskada, men hos vissa människor utvecklas aldrig förmågan att känna igen ansikten. Det finns för närvarande inget botemedel eller någon effektiv behandling, så prosopagnosiker förlitar sig ofta på andra egenskaper som röst, gångstil och kläder för att kunna skilja människor åt.

Har jag sett dig någonstans förut?

Vi är inte de enda som kan känna igen ett bekant ansikte

Många sociala djur kan skilja släktingar från främlingar, och precis som vi använder de denna förmåga för att upprätthålla band med familjemedlemmar och komma ihåg fiender. För varelser som pappersgetingar är ansiktsigenkänning ett viktigt verktyg som används tillsammans med andra egenskaper som feromoner för att identifiera en inkräktare.
Hundar kan känna igen varandra och sina ägare och till och med identifiera olika känslor i människors ansikten. Hästar kan också tolka hur både deras hästar och deras mänskliga följeslagare känner sig genom att titta på deras ansiktsuttryck. Katter verkar däremot inte kunna skilja mellan människors ansikten, utan förlitar sig på olika signaler som doft och röstläge.
Får har ofta ansetts ha låg intelligens, men det har visat sig att de kan känna igen mänskliga ansikten. När de fick se ett fotografi av en person kunde de plocka ut det när det senare visades tillsammans med ett annat porträtt. Ännu mer imponerande var att de korrekt valde ut sin skötares ansikte utan någon träning.
Att känna igen släktingar och till och med medlemmar av andra arter är inte ovanligt i djurriket, men självigenkänning är en sällsynthet. Förutom människor är det bara delfiner, människoapor, späckhuggare, skator och elefanter som har visat att de förstår vem de ser när de tittar i en spegel.

Pappersgetingar minns ansikten med häpnadsväckande noggrannhet

"Dålig syn och en hjärna
hjärna som fortfarande har mycket
att utveckla innebär att
att bebisar inte kan lära sig och
identifiera ansikten direkt"

Teknik för ansiktsigenkänning

Programvaran kan nu plocka ut ansikten åt oss

Vi förlitar oss starkt på vår förmåga att känna igen ansikten, både av sociala skäl och av säkerhetsskäl. Det är så viktigt att människan har utvecklat teknik som efterliknar våra naturliga förmågor. Ansiktsigenkänningsteknik använder algoritmer för att leta efter utmärkande drag eller analysera storleken, positionen och formen på drag i ett ansikte som fångats i en bild eller video innan de söker i databaser efter kända ansikten som matchar denna information.
Sedan ansiktsigenkänning utvecklades har det använts för att förhindra valfusk, söka efter brottslingar i folkmassor, underlätta FBI:s utredningar och jämföra resenärers ansikten med deras passfoton. Många telefoner och datorer erbjuder ansiktsigenkänning som ett säkrare alternativ till ett lösenord eller en kod. All teknik för ansiktsigenkänning används inte för säkerhetsfokuserade uppgifter; programvara kan också användas för att kartlägga ett ansiktes form så att drag kan ändras eller animerade filter användas i appar för sociala medier.

Teknik för ansiktsigenkänning kartlägger och mäter ansiktsdrag

Hur vi lär oss

Glöm artificiell intelligens, den mänskliga hjärnan är det ursprungliga neurala nätverket

Tärnan är en samling av uppskattningsvis 86 miljarder nervceller som är sammankopplade via ett kommunikationsnätverk som är mer komplext än internet. Neuronerna skickar meddelanden som telefontrådar, med elektriska impulser i hastigheter på upp till 180 kilometer i timmen. De utbyter signaler med hjälp av kemiska paket som kallas neurotransmittorer, som antingen kan tala om för nästa neuron att skicka meddelandet vidare eller att hålla tyst. Kopplingarna mellan neuronerna är grunden för minnet och det är genom att skapa dem som vi lär oss.
Teorin om mänsklig inlärning bygger på tanken att en hjärncell inte kan lära sig på egen hand - det är kopplingarna mellan hjärncellerna som gör inlärning möjlig. I slutet av 1940-talet förklarade psykologen Donald Hebb att "nerver som avfyras tillsammans kopplas samman". Detta innebär i princip att när hjärnceller upprepade gånger aktiveras samtidigt blir de

"Teorin om mänsklig inlärning bygger på idén att en hjärncell inte kan lära sig på egen hand"

Hjärnans inlärningscentra

Dessa fem hjärnområden är viktiga för inlärning och minne

1 Prefrontala cortex Den allra främre delen av hjärnan ansvarar för arbetsminnet. Det ger korttidslagring medan vi lär oss.

2 Basala ganglierna Denna grupp av hjärnceller hanterar motorisk inlärning - eller "muskelminne" - och bildandet av vanor.

5 Neocortex Detta är hjärnans huvudsakliga lagringsbank. Hippocampus överför inlärning till neocortex medan vi sover.

3 Amygdala Denna lilla struktur ansvarar för det känslomässiga innehållet i minnen. Vi lär oss bättre när upplevelserna är känslomässigt laddade.

4 Hippocampus Denna struktur finns i en del av hjärnan som kallas temporalloben och registrerar tidigare händelser, vilket gör att vi kan lära oss av erfarenheter.

fysiskt och kemiskt sammankopplade. Att lära sig en ny färdighet handlar om att stärka kopplingarna mellan de hjärnceller som skickar signalerna för att utföra den nya färdigheten.
Det här konceptet kallas "hebbisk inlärning" och på cellnivå ser det ut ungefär så här: när en hjärncell skickar ett meddelande till en annan hjärncell måste den andra cellen bestämma sig för om den ska skicka meddelandet vidare. Till en början är det inte alltid klart om budskapet är viktigt, men om cellen skickar samma budskap om och om och om igen börjar något förändras. Den första cellen börjar producera fler signalsubstanser så att den kan skicka en större signal, och den andra cellen tillverkar fler receptorer så att den lättare kan upptäcka signalen. Tillsammans stärker dessa förändringar förbindelsen mellan cellerna och säkerställer att budskapet alltid når fram.
I den verkliga hjärnan är situationen mer komplex. Kommunikationen sker sällan bara mellan två celler. I verkligheten har varje nervcell upp till 1.000 kopplingar till andra och signaler kan komma samtidigt. Varje nervcell måste väga varje meddelande den tar emot mot varandra och besluta om det ska skickas vidare. Inlärning är en process där man balanserar dessa beslut. Ett av de enklaste sätten att se detta i praktiken är att titta på organismer med enklare nervsystem än våra egna.
Havssniglar har ett anmärkningsvärt organ som kallas sifon, som de använder för att röra sig, äta och andas. Den är ganska ömtålig, så om de känner av fara drar de snabbt bort den. Denna reflex inträffar vanligtvis inte om de känner en mild beröring på sin sifon. De kan dock lära sig att dra sig tillbaka från denna icke-hotfulla situation om kopplingarna mellan deras nervceller förändras.
Forskare vid University of California fäste elektroder på havssnigelns nervceller. De valde ett neuron från sifonen och ett annat från svansen, som båda skickar meddelanden till ett tredje neuron som kontrollerar sifonens rörelse. Före experimentet svarade inte rörelseneuronet på meddelanden från sifonneuronet.
För att ändra på detta skickade forskarna elektriska impulser längs sifonneuronet för att simulera en mild beröring. Samtidigt skickade de starka elektriska impulser längs svansneuronet för att simulera en farosignal. På så sätt lärde sig synapsen att den mjuka beröringssignalen innebar att fara snart kunde vara på väg. Under experimentet stärktes kopplingen mellan sifonneuronet och rörelseneuronet så mycket att det till slut räckte med en lätt beröring för att utlösa tillbakadragningsreflexen utan någon som helst farosignal från svansen.

"Varje nervcell skapar upp till 1.000 kopplingar till andra nervceller"

Allt du vet finns lagrat i kopplingarna mellan dina hjärnceller

Från noll till hjälte

De fyra kompetensstadierna, som uppfanns av Noel Burch på 1970-talet, förklarar hur vi tänker och lär oss

Omedveten
inkompetens
Eleven är helt omedveten om att hen saknar förmågan och kan till och med ha en övertro på sin egen förmåga.

Medveten
inkompetens
Eleven blir medveten om att det finns en lucka i hens förståelse. Detta kan antingen vara motiverande eller demoraliserande.

Medveten
kompetens
Eleven övar på färdigheten och börjar lära sig, men måste koncentrera sig hårt för att lyckas.

Omedveten
kompetens
Den som lär sig behärskar färdigheten. Han eller hon är nu så bra på det att han eller hon kan göra det utan att tänka.

De mest intelligenta datoralgoritmerna är modellerade efter den mänskliga hjärnan

Artificiella neurala nätverk

AI fungerar på nästan samma sätt som den mänskliga hjärnan. Istället för tusentals hjärnceller har maskininlärningsalgoritmer tusentals noder. Precis som en neuron tar varje nod emot inkommande signaler och måste bestämma om de ska skickas vidare till nästa nod. För att göra detta val ger den varje signal en vikt, som avgör hur viktig den är. En högre vikt innebär en större chans att signalen skickas vidare. Till att börja med är alla vikter slumpmässigt satta, så algoritmen gissar i princip vad den ska göra med varje signal. För att lära sig gör den små förändringar av vikterna och avgör om gissningen är bättre eller sämre än tidigare. Denna "trial-and-error"-metodik anpassar nätverket genom att stärka bra kopplingar och försvaga dåliga - precis som vid mänsklig inlärning.

Utan skolundervisning skulle kunskap inte inhämtas lika snabbt

Vuxna tycker att det är lättare att lära sig färdigheter som är relaterade till färdigheter som de redan behärskar

Neurotransmittor
Kemiska meddelanden som skickar signaler från en nervcell till en annan. Efter inlärning ökar mängden av dessa som varje neuron frisätter.

Receptorer
Receptorerna känner av de signalsubstanser som frisätts av andra nervceller och utlöser nya elektriska impulser. Efter inlärning ökar också deras antal.

Synaps
Neuroner skickar signaler till andra neuroner genom att skicka kemikalier som kallas neurotransmittorer över mikroskopiska mellanrum.

Lärande på molekylär nivå

Signalerna går från en nervcell till en annan genom mikroskopiska mellanrum som kallas synapser. Det första neuronet släpper ut små paket med kemikalier som kallas neurotransmittorer, som korsar gapet och träffar det andra neuronet. Receptorer på det andra neuronet känner av signalsubstanserna och om signalen är tillräckligt stark utlöser de en ny elektrisk impuls. Inlärning ökar mängden signalsubstanser som det första neuronet frisätter och ökar antalet receptorer för signalsubstanser på det andra neuronet. Dessa förändringar stärker kopplingen mellan cellerna, vilket gör det lättare för dem att utbyta signaler i framtiden.

Myelinets mantel
Myelinmantlar isolerar de elektriska signaler som passerar längs axonerna, så att de kan färdas snabbare och utan störningar.

Astrocyt
Stjärnformade stödceller anpassar kommunikationshastigheten genom att kontrollera tjockleken på isoleringen runt varje nervcell.

Neuron
Neuroner skickar meddelanden genom hjärnan genom att skicka elektriska signaler längs långa, tunna strukturer som kallas axoner.

Justera hjärnans hjärnans kopplingar

På en mikroskopisk nivå handlar inlärning om kopplingarna mellan hjärncellerna

Oligodendrocyt
Dessa fettceller slingrar sig runt nervcellernas axoner som plast runt elektriska ledningar.

Förtjockning av manteln
Under inlärningsprocessen täcker celler som kallas oligodendrocyter nervcellerna med extra myelin, vilket ökar nervledningshastigheten.

5 Fakta  Om dina nervceller

1 De har tre delar I cellkroppen finns den genetiska koden och proteinfabrikerna. Dendriterna tar emot inkommande signaler och axonen skickar elektriska meddelanden vidare till andra celler.
2 Det finns tre olika typer Sensoriska neuron känner av beröring, smak, ljus, ljud och lukt. Motorneuroner skickar signaler till musklerna och interneuroner kopplar samman andra neuroner.
3 De lever inte för evigt Precis som vi blir nervceller i hjärnan och kroppen gamla och dör. Förlust av neuroner bidrar till sjukdomar som Alzheimers, Parkinsons och Huntingtons.
4 De behöver stöd Nervceller är beroende av andra celler för att kunna göra sitt jobb ordentligt. Astrocyter upprätthåller den kemiska balansen, oligodendrocyter isolerar elektriska signaler och mikroglia skyddar mot infektioner.
5 De kan förnyas Forskarna trodde en gång att det var omöjligt att regenerera hjärnceller. Nu vet vi att det även hos vuxna finns stamceller som kan skapa nya nervceller.

© Alamy / Vetenskapligt fotobibliotek

Varför vi förlorar våra barndomsminnenries

Upptäck varför vi har väldigt få minnen före sju års ålder

Wan det är dagen då din syster föddes, dagen då du tog en leksak från din bror eller första gången du ramlade av cykeln, är det troligt att du var runt tre eller fyra år när du hade ditt första minne, eftersom de flesta av oss inte brukar minnas minnen före denna ålder. Vissa vuxna kan dock komma ihåg minnen från två års ålder, medan andra kanske inte minns någonting förrän vid sju eller åtta års ålder. Även de minnen vi har mellan tre och sju års ålder är fragmentariska; av de händelser vi upplever under barndomen minns vi bara ett fåtal - och ännu färre när vi blir äldre.
Detta fenomen, som kallas "infantil amnesi", myntades av psykoanalysens fader Sigmund Freud och har förblivit ett mysterium för forskarna i mer än ett sekel. För många år sedan trodde forskarna att barns hjärnor inte kunde skapa bestående minnen, men nu vet vi att barn som bara är sex månader gamla kan skapa korttidsminnen som varar i minuter och långtidsminnen som varar i veckor, medan femåringar har minnen som kan vara i flera år. Men när vi når sju års ålder tenderar vi att börja förlora våra tidigaste minnen.
Under de första åren av våra liv skapar hjärnan miljontals kopplingar (synapser) djupt inne i ett område som kallas hippocampus. Det är här som vi bildar episodiska minnen - minnen av händelser som har hänt oss. Våra tidiga minnen är mer sårbara för att glömmas bort, men vid 11 års ålder blir våra episodiska minnen gradvis mer vuxenlika och fortsätter att mogna fram till slutet av tonåren.
År 1953 genomgick en 27-årig man vid namn Henry Gustav Molaison (mer känd som H.M.) en experimentell neurokirurgi för att kontrollera sin försvagande epilepsi. Kirurgerna avlägsnade Molaisons hippocampus samt en del av det omgivande området. Trots att operationen minskade hans anfall kunde Molaison inte längre bilda nya långtidsminnen. Han kunde dock fortfarande minnas fakta om världen från tiden före operationen. Före Molaisons operation trodde man att minnen lagrades i hela hjärnan. Men hans operation revolutionerade vår förståelse av minnet och visade att hippocampus är viktig för episodiska och självbiografiska minnen och att olika delar av hjärnan ansvarar för olika typer av minnen.
Efter att ha skapat många hjärnkopplingar under vår barndom har vi mycket fler under våra tidiga år än vi så småningom kommer att ha i vuxen ålder. Den här processen kallas "synaptisk beskärning" och är hjärnans version av naturligt urval. Den här processen hjälper till att forma vår barndoms-/tonårshjärna till en mer effektiv vuxenversion genom att ta bort svaga, oanvända eller onödiga kopplingar och lämna kvar starkare och mer effektiva kopplingar så att du kan lära dig mer.
Till och med våra tidigaste minnen kanske inte är minnen utan har istället formats utifrån foton eller berättelser, även om de är baserade på verkliga händelser. Men ännu mer överraskande är att ungefär 40 procent av oss helt har hittat på detaljer i vårt första minne.
Våra hjärnor kan inte lagra episodiska minnen förrän vi är minst två år gamla. Kanske visade din syster dig en bild av din fantastiska tårta på din första födelsedag, eller så berättade din mamma om när du tyckte att det skulle vara roligt att måla din bror. Våra tidiga minnen är formbara - varje gång en historia berättas kan vissa delar gå förlorade eller ändras, och nya delar kan införlivas. Som barn är vi mycket mer benägna än vuxna att bilda dessa falska minnen.
Det är intressant att notera att den genomsnittliga åldern för när vi får våra första minnen kan variera med två år mellan olika kulturer. Medan en maori från Nya Zeeland kan minnas att han var på ett bröllop med familjen vid två och ett halvt års ålder, kanske en vuxen sydkorean inte minns någonting förrän vid fyra och ett halvt års ålder. Maoriernas betoning på det förflutna och återberättandet av familjehistorier innebär att de har de tidigaste minnena av alla kulturer, och deras mycket detaljerade berättarstil påverkar vad deras barn kommer att minnas senare i livet.
Kulturer som också värdesätter personlig autonomi tenderar att ha tidigare - och fler - minnen än kulturer som värdesätter släktskap mer.

"Våra tidigaste minnen kanske inte är minnen utan har istället formats av foton eller berättelser"

Varför överlever vissa barndomsminnen?

Minnen som är förknippade med mycket känslor är mindre benägna att blekna

Trots hjärnans beskärningsprocess kan vissa minnen överleva, även om vi inte är helt säkra på varför. Det brukar vara minnen som har en känslomässig betydelse; kanske blev du hundbiten och behövde sys eller så bröt du armen i skolan. Att bli skadad kan vara ett evolutionärt drag - de som minns upplevelsen är (förhoppningsvis) mindre benägna att bli skadade igen och är därför mer benägna att överleva till vuxen ålder.
I andra fall är det mindre troligt att händelsen glöms bort om man gör den till en berättelse med ett händelseförlopp, en tid och en plats. Kanske minns du att du spelade fotboll med dina vänner och snubblade på skolgården och landade snett på armen. Eller kanske lekte du på vägen efter skolan när grannens hund bet dig? När vi blir äldre och utvecklar våra språkkunskaper blir vi mer beskrivande, vilket innebär att minnen blir mer levande när vi återberättar dem, vilket gör dem lättare att komma ihåg.

Livsstil, aktiviteter och dagliga vanor har en enorm inverkan på hjärnan och minnet

Åldersrelaterat memorförlust

Wi glömmer alla saker då och då - var vi har lagt nycklarna, någons namn eller varför vi gick upp på övervåningen. Om du är i 20-årsåldern är du förmodligen inte så orolig, men för människor i 60-årsåldern och uppåt kan dessa minnesluckor vara mer alarmerande och frustrerande. Vi är rädda för att de kan vara början på en allvarligare hjärnsjukdom som demens.
När vi blir äldre blir de flesta av oss mer glömska - ungefär 40 procent av alla över 65 år upplever någon form av åldersrelaterad minnesförlust - men detta återspeglar normala förändringar i den åldrande hjärnans funktion. När våra hjärnor börjar krympa krymper vissa delar av hjärnan mer än andra, t.ex. hippocampus, en struktur djupt inne i hjärnan som bearbetar våra minnen, och prefrontala cortex, som ansvarar för språk och beteende. Ju äldre vi blir, desto mer känsliga är dessa delar av hjärnan för åldrande, och det tar längre tid för oss att lära oss, minnas och känna igen ny information. Det har visat sig att efter 40 års ålder minskar hjärnans volym med fem procent varje decennium, och ännu mer efter 70 års ålder.
Hjärnans vita substans innehåller nervfibrer som omges och skyddas av ett fettrikt ämne som kallas myelin. Det är nervtrådarna som förmedlar meddelanden mellan hjärncellerna, och under åldrandet krymper även myelinskidan, vilket minskar hastigheten med vilken en nervcell kan kommunicera med en annan nervcell och gör det lite svårare att hämta fram ett gammalt minne eller lagra ett nytt.
Hjärnans yttre hölje, hjärnbarken, är också benägen att förtunnas till följd av en minskning av synaptiska förbindelser, som hjälper till att överföra meddelanden mellan cellerna. Denna minskning innebär att det tar längre tid att bearbeta ett minne. Forskning tyder också på att hjärnan genererar färre kemiska budbärare, så kallade neurotransmittorer, bland annat serotonin och dopamin, med stigande ålder, vilket också kan leda till minnesproblem.
När vi åldras kan dock förgreningen av dendriterna, de trädliknande delarna av en nervcell, öka och kopplingarna mellan avlägsna hjärnregioner kan stärkas. Detta innebär att äldre människor kan ha bättre omdöme och är mer rationella beslutsfattare än sina yngre. Med åldern kommer trots allt visdom.

Vårt minne kanske inte är vad det en gång var, men det är en normal del av åldrandet

"Efter 40 års ålder minskar hjärnans volym med fem procent per decennium och ännu mer efter 70 års ålder"

Precis som människor kan även hundar uppleva åldersrelaterad kognitiv försämring

Hjärncellerna fortsätter att växa även när vi är 90 år. Hjärnstimulerande spel som schack kan bidra till att bromsa hjärnans nedgång

Kraften i aktiv återkallelse

Hur kan vi träna våra hjärnor att komma ihåg fakta på begäran?

Varje gång ett minne återkallas blir det lättare för synapserna i hjärnan att återskapa det

Har du någonsin hört ett faktum som du tyckte var så imponerande att det aldrig lämnade ditt minne? Det beror på att du förstod dess innebörd och att det intresserade dig; ju mer du tänkte på det, desto mer fastnade det i dinnet. Du gick förmodligen och berättade för dina vänner och din familj och upprepade fakta. Varje gång du gjorde detta befäste du det ytterligare i ditt långtidsminne.
Det är detta som är aktiv återkallelse. Det handlar om att aktivt bearbeta informationen och upprepa den tills den blir en mer lättillgänglig del av ditt minne. Problemet med vissa fakta är att vi kan behöva lära oss dem inför ett kommande prov eller för att imponera vid en intervju utan att det är något vi verkligen brinner för. Ibland kan vi behöva tillämpa dessa steg när vi studerar så att vi kan hämta informationen vid en avgörande tidpunkt.
Att läsa över information räcker ofta inte. Du kanske förstår vad du läser, men om du inte kan visa din nya kunskap genom att återkalla informationen utan att titta på ett hjälpmedel är det mindre troligt att den överförs från korttidsminnet till långtidsminnet. Aktiv återkallelse hjälper till att göra detta genom att stärka banorna i hjärnan, medan passiv inlärning är mer tillfällig.

Studier har visat att de som använder aktiv minnesteknik presterar 50 procent bättre på prov än de som lär sig passivt

Tde viktigaste stegen

Följ processen för att bygga upp din aktiva återkallelse

1 Ta in information
Läs eller lyssna på den information som du försöker komma ihåg. Skumma inte bara igenom ord och meningar, utan försök att förstå dem i ditt huvud.
2 Testa dig själv
Använd bara din hjärna och försök att komma ihåg vad du just har lärt dig. Tala högt eller skriv ner det ur minnet.
3 Ta god tid på dig
Vid det första försöket att minnas är hjärnans minnesbana svag. Gör en gissning om det behövs, men tvinga inte fram minnen som uppenbarligen inte finns.
4 Kontrollera dig själv
När du kontrollerar informationen igen kan du bli förvånad över fakta som du glömt. Det beror på att de fortfarande finns i ditt minne. Fokusera på dessa för att stärka den neurologiska väg som behövs för att hämta informationen nästa gång.
5 Upprepa stegen
Följ stegen igen flera gånger. Det är bäst att göra detta under ett par dagar, eftersom det testar din förmåga att komma ihåg information även efter en längre tid utan att fokusera på den.

Hur du naturligt kan förbättra ditt minne

Ta reda på vilka livsstilsval som är bäst för din hjärna

Ijag har ett minne som ett såll", säger du kanske när du inte kommer ihåg detaljerna i en händelse och ger dig hän åt glömskan som om den vore oundviklig. Men tänk om du visste hur du på ett naturligt sätt kan förbättra ditt minne? Enligt vetenskapen är du inte nödvändigtvis fast med det minne du har idag, och med bara några få livsstilsförändringar kan du bli bättre på att återkalla information när du verkligen behöver den
Eftersom hjärnan är ansvarig för att lagra och hämta all information och alla händelser, måste du hålla hjärnan på en optimal nivå för att du lättare ska kunna ta fram minnen. Även om den kognitiva förmågan ofta avtar med åldern kan du genom att förstå vilka förhållanden din kropp och hjärna behöver för att trivas använda dessa metoder som verktyg för att göra ditt minne så bra som möjligt. Från allmän kondition till schemalagd avkoppling - hur kan förändringar i din vardag hjälpa dig att minnas?

En lycklig hjärna

Viktiga livsstilsförändringar för att hålla hjärnan frisk och förbättra minnet

Motionera regelbundet
Det har visat sig att fysisk aktivitet har en direkt positiv inverkan på hjärnans hälsa. Eftersom motion ökar syretillförseln till hjärnan stimulerar det hjärnans tillväxt och minskar även risken för kognitiv försämring.

Träning av hjärnan
Dina kognitiva färdigheter blir bättre med övning. Genom att delta i hjärnspel lär sig din frontallob att dela upp uppmärksamheten mellan olika mentala uppgifter. Detta håller neuronanslutningarna i hjärnan aktiverade och förbättrar deras effektivitet.

Drick mindre alkohol
Personer som dricker regelbundet gör cirka 30 procent fler minnesfel än de som inte dricker. Alkohol kan förhindra förmågan att omvandla korttidsminnen till långtidsminnen samt minska hjärncellernas storlek.

Utforska meditation
Arbetsminnet är den plats där ny information lagras tillfälligt, och mindfulness kan stärka detta minne. De flesta vuxna kan hålla sju saker i sitt arbetsminne, men meditation kan hjälpa till att öka detta antal.

Elefant

Få tillräckligt med sömn
När du sover stärks kopplingarna mellan nervcellerna i hjärnan. Detta gör att information kan färdas till mer permanenta områden i hjärnan för att befästa minnen. Så se till att du får tillräckligt med sömn!

Fokusera i olika situationer
Att ta sig tid att försäkra sig om att man förstår information gör det lättare att komma ihåg den senare. De nervkretsar som bygger upp långtidsminnet fungerar mer effektivt när vi anstränger oss för att aktivt fokusera på omgivningen.

Håll vitamin D
nivåerna höga
Det har upptäckts kopplingar mellan D-vitaminnivåer och kognitiv förmåga. Studier visar att de som har brist på vitaminet tappar minnet snabbare än de som inte har det.

Värna om dina vänner
Tro det eller ej, men att bara ha ett aktivt socialt liv kan göra underverk för ditt minne och din allmänna hjärnhälsa. De som umgås mest med sina vänner tenderar att ha den lägsta graden av kognitiv försämring.

Hantera stress
För mycket stress kan faktiskt skada de hjärnceller som ansvarar för minnesbildning och minnesåterhämtning. Det är viktigt att försöka hitta rätt balans mellan arbete och fritid och förstå symptomen på stress.

Upprätthålla en
hälsosam vikt
Att äta mer kalorier än kroppen behöver leder till viktuppgång och påverkar den kognitiva förmågan. Hormoner som frisätts av fett kan göra att delar av hjärnan blir inflammerade.

Kan hjärnan koppla om sig själv?

1 Frontalloben
Detta är hjärnans största lob,
ansvarar för minne, motorik och
sociala färdigheter. Den har hög plasticitet och
dess kemi anpassar sig till upplevelser
mer än andra områden.

Din hjärna behöver anpassa sig och förändras under hela livet

Yvår hjärna når sin fulla storlek i tidiga tonåren och är fullt utvecklad vid cirka 25 års ålder. Men visste du att din hjärna fortsätter att förändras för alltid och formar sig efter ditt fysiska tillstånd, dina känslomässiga upplevelser och dina dagliga aktiviteter? Den ständiga anpassningen till bra och dåliga händelser, och de biljoner signaler som avfyras i hjärnan varje dag, kallas neuroplasticitet.
Tack vare studier av hjärnan med hjälp av magnetresonanstomografi (MRT) för att studera nervaktivitet vet forskarna nu att hjärnans funktion inte är fixerad. Varje tanke, förnimmelse och känsla är ett verk av hjärnans 86 miljarder neuroner. Dessa neuroner skickar signaler mellan varandra för att sprida information till centrala bearbetningsregioner i hjärnan. Dessa signaler kan färdas i 300 miles per timme och frigör kemikalier mellan cellerna för att skapa vägar. Dessa är som kemiska minnen och bildar vägar som fungerar mer effektivt ju mer information som passerar genom dem. Men på samma sätt som dessa vägar byggs upp och förstärks kan de också försvagas och andra vägar prioriteras.
När du ägnar dig åt en ny aktivitet eller färdighet bildas nya nervbanor. Dessa banor är svaga till en början, men man kan bygga upp deras styrka genom upprepning. Yngre människor har i allmänhet större neuroplasticitet, eftersom deras hjärnor inte har förändrats så mycket ännu. Ju mer en nervbana används, desto starkare är den och desto svårare är det för hjärnan att koppla om sig bort från den. Du kan också ändra din hjärnas karta genom att försvaga vägar som har negativa reaktioner. Vid kronisk smärta kan hjärnan till exempel överreagera på känselsignaler. Smärtbearbetningsterapi är ett sätt för drabbade att försöka koppla om hjärnan genom att medvetet tänka på känslorna på ett positivt sätt för att förhindra denna övertolkning.
Hjärnan påverkar varje handling i kroppen, så den använder 20 procent av kroppens totala energibehov för att fungera. Ju mer stressad du är, desto mindre tillgänglig energi finns det som kan användas för att forma och omforma din hjärna på ett effektivt sätt. Att fortsätta lära sig nya saker under hela livet är ett av de bästa sätten att förbättra och bibehålla den kognitiva hälsan, hålla dina neurala kopplingar i utveckling och välja de hälsosammaste sätten för hjärnans komplexa kretsar att koppla och koppla om.

Visste du att?
Du har i genomsnitt över 6.000 tankar om dagen

Regioner kan inte återanvändas

3 Temporalloben
Temporalloben bearbetar information om ljud genom att tolka signaler från öronen. Musikalisk träning kan göra denna analys mer effektiv genom att hjärnan tränas i att skilja mellan fler ljud.

Vissa forskare har dragit slutsatsen att hjärnans neuroplasticitet är så avancerad att den kan återanvända och koppla om sina regioner utanför sina ursprungliga roller. Till exempel kan någon som förlorar synen använda den synbearbetande regionen i hjärnan - den visuella cortex - för att bearbeta olika sinnen. Men andra håller inte med. Forskaren Tamar Makin genomförde 2022 en studie för att utvärdera påståendet att nervsignaler från ett amputerat finger kan omfördelas till de återstående fingrarna. Genom att använda nervblockerare i ett finger analyserade hon de signaler i hjärnan som är ansvariga för känseln i det fingret. När nerven inte längre fungerade bidrog inte hjärnregionen till andra nerver. Istället ökade styrkan i de signaler som tilldelades de kvarvarande nerverna. Makin hävdade att hjärnan inte återanvänder sina regioner, utan att de kvarvarande sinnena förstärks för att kompensera för förlusten genom upprepning och signalförstärkning.

I en blind persons hjärna är de neurala kopplingarna för känsel starkare än de för syn, eftersom de förlitar sig på dessa förnimmelser för aktiviteter som att läsa punktskrift

Plasticiteten hos parts

Hur mycket kan varje region i hjärnan förändras?

Barn kan lära sig ett andra språk
språk lättare eftersom deras
hjärnor är mer anpassningsbara

5 Fakta
Hur hjärnan förändras

6 Hjärnstammen
Hjärnstammens nervvävnad reglerar reflexmässiga reaktioner som andning, blodtryck och medvetande. Vid reflexplasticitet förändras nervbanorna så att skadade områden kringgås och vitala reaktioner bibehålls.

2 Parietalloben
Denna lob bearbetar sensorisk
information och språklig
bearbetning. Tvåspråkiga talare
bygger upp mer grå substans i detta
området, som har fler nervceller
än vit substans.

4 Occipitalloben
Visuell information bearbetas av hjärnceller i detta område. Denna lob är fortfarande aktiv hos blinda personer när andra sinnen används, vilket tyder på en omkoppling av hjärnan.

5 Lillhjärnan
Lillhjärnan kontrollerar balans och
muskelrörelser. Dess signaler kan förändras
för att förbättra rörelserna och göra dem
mer exakta med relevant övning.

1 Att lära sig nya färdigheter
När du lär dig nya saker skapas nya nervkopplingar i hjärnan. Allt du lär dig börjar som ett korttidsminne och överförs till långtidsminnet i takt med att nervförbindelserna blir starkare.
2 Återhämtning efter hjärnskada
När du drabbas av en allvarlig huvudskada kan minnesträning förändra nervbanorna i hjärnan för att förbättra den kognitiva funktionen. Dessa förlitar sig på andra områden som fortfarande fungerar.
3 Träning av hjärnan
När du utövar fysisk träning frigörs ett protein som främjar nervtillväxt, så kallad brain-derived neurotrophic factor (BNNF). Detta förbättrar den kognitiva funktionen och konnektiviteten i hjärnan.
4 Att skapa vanor
Genom att upprepa vanor skapas automatiska neurala kopplingar i hjärnan. Det område i hjärnan som kallas basala ganglier är ansvarigt för undermedvetna vanor. När nervbanorna blir mer effektiva blir vanorna svårare att bryta.
5 Kognitiv beteendeterapi
Denna terapiform är ett aktivt sätt att förändra nervbanorna i hjärnan. Genom att byta ut invanda beteenden mot nya, sundare, blir olika kopplingar starkare och förändrar tankemönster så att negativa känslor undviks.

Vad är muskelminne?

Hur neurala genvägar i hjärnan får inövade aktiviteter att kännas bekanta

Wår du rör dig från ena sidan av rummet till den andra, hur mycket analyserar du då rörelsen? För de flesta människor är den serie muskelrörelser som gör att de kan ta sig runt i vardagen automatisk. Men när barn föds har deras hjärnor inte bildat den neurala kopplingen till gångmusklerna för att de ska kunna stå och hålla balansen. Genom försök och misstag börjar de lära sig att gå på två fötter. Så småningom, när de har upptäckt de rörelser som krävs för att gå, är nervbanorna helt färdigbildade. Från och med nu blir gång en naturlig rörelse som inte kräver mycket medvetande.
Har du någonsin lärt dig att cykla, spela på ett instrument eller behärska en sport under flera år? Nu när du har dessa färdigheter är det inte troligt att de plötsligt försvinner. Du kanske till exempel inte har cyklat på flera år, men du kommer ändå att kunna cykla på en cykel och behålla kontrollen över den utan några extra lektioner eller vägledning. Trots att det kallas muskelminne är det hjärnan som är den kroppsdel som ansvarar för att bibehålla dessa färdigheter. En region i hjärnan som kallas motorcortex skickar signaler till de muskler som behövs för varje färdighet, med exakta instruktioner för att utföra fysiska rörelser med precision. Ju mer dessa signaler levereras genom nervceller som kallas neuroner, desto smidigare blir varje resulterande handling. När dessa lagras i långtidsminnet återkallas färdighetsbaserade minnen, som att cykla, så snart du sätter dig i sadeln.

1 Långtidsminnet Hjärnan lagrar upprepade rörelser i långtidsminnet. Det innebär att muskelrörelser kan utföras utan större eftertanke.

2 Skelettets muskler Dessa muskler, som rör kroppens skelett, är ansvariga för att utföra de motoriska uppgifter som ska lagras som muskelminne.

Atletens noggrannhet

Om du tittar på en professionell idrottare mitt under en fotbollsmatch eller när han eller hon kastar sig över höjdhoppsribban kan det verka otroligt hur lätt de rör sig. Det handlar inte om superkrafter utan om ett fulländat muskelminne. På grund av deras obevekliga träningsscheman är de muskler som de behöver för att kontrollera dribblingen av en boll eller på ett skickligt sätt böja sig över hinder i friidrott nästan förprogrammerade. De starka nervförbindelser som de har skapat mellan hjärnan och resten av kroppen innebär att medan hjärnan fokuserar på taktiken i tävlingen kan kroppen utföra komplexa rörelser utan större medvetenhet. En ytterligare fördel med muskelminne hos professionella idrottsutövare är att det gör det möjligt för dem att ta pauser från sporten. Även om de kan tappa konditionen under lågsäsongsmånaderna kan musklerna snabbt återgå till det arbete de tidigare var tränade för när de återvänder till träningen.

Höjdhoppare lär sig Fosbury flop - en teknik
teknik som innebär att man böjer ryggen över
över ribban för att hålla tyngdpunkten under den

Hur "minns" musklerna rörelser?

Upprepningen av rörelser skapar en stark koppling mellan musklerna och hjärnan

3 Fascikulus Buntar av nervfibertrådar i musklerna som är anslutna till det centrala nervsystemet och vidarebefordrar signaler från hjärnan till musklerna.

4 Sarcoplasma Detta är muskelns vattenbaserade cytoplasma, som ansvarar för lagring och frisättning av kalciumjoner. Kalcium behövs för att muskelsammandragningen ska kunna initieras.

5 Perimysium Denna bindvävsskida omger muskelns fiberbuntar och skyddar dem mot kraftiga muskelsammandragningar.

6 Muskelfiber Ju fler kärnor som finns i muskelfibrerna, desto större är muskelns minneskapacitet.

7 Myosin Dessa proteiner i musklerna skapar kraft som ger musklerna styrka att lyfta, skjuta eller dra.

8 Aktinfilament Detta proteinfilament är en mekanisk komponent i muskeln som styr sammandragningarnas riktning när det glider längs myosinfilamentet. Efter upprepade sammandragningar, t.ex. vid tyngdlyftning, ökar antalet aktinfilament i de muskler som används.

Folk säger att man aldrig
glömmer hur man cyklar

5 taktiker för muskelminne
att försöka

1Prioritera träning
Träna din nya sport eller färdighet med regelbundna och korta träningspass. Ju mer din hjärna exponeras för muskelmönster, desto snabbare kommer den att minnas och behärska dem.
2 Undvik dåliga vanor
Muskelminne kan uppstå i alla rörelser. Se till att du inte får dåliga vanor, för då kommer din hjärna att hålla fast vid dem och du kommer naturligt att använda dessa tekniker.
3 Uppdelning av färdigheter
Olika färdigheter kan involvera en serie komplexa rörelser. Fokusera på varje del av rörelsen först för att göra det lättare att kombinera dem på rätt sätt.
4 Byt miljö
När du tränar på samma plats eller i samma miljö kan du begränsa ditt muskelminne. För att säkerställa att dina muskler avfyrar rätt i olika scenarier, gör inte varje träningspass identiskt.
5 Ta god tid på dig
Ingen blir expert över en natt. Muskelminnet bygger på konsekvens och långvarig upprepning.

© Getty / Alamy

Generationsminne

Do vi vet saker innan webaserat på erfarenheter från dem som varit före oss?

Yvåra gener gör dig till den du är. De ärvs från dina föräldrar, och deras föräldrar från sina föräldrar före dem, ända tillbaka till den tid då människan först uppstod. Längs vägen har de plockat upp egenskaper som hjälper oss att överleva som art. De har diversifierats för människor som lever i olika delar av världen med olika behov och utvecklats i takt med miljön runt omkring oss.
Mycket av detta är kodat som naturlig instinkt. När ett barn föds behöver det inte lära sig hur det ska andas eller gråta när det behöver uppmärksamhet - det är inbyggt i vårt DNA. Vi vet att vi behöver sova när vi är trötta och att vi behöver äta när vi är hungriga. Samma sak gäller för djur. Inom två timmar efter födseln tar ett föl sina första steg utan någon som helst vägledning från föräldrarna, utan helt och hållet på instinkt.
Förutom våra grundläggande instinkter kan vår genetik bära på mer komplexa förmågor, kunskaper och betingningar. Ett exempel på nedärvt beteende är reflexer som håller oss säkra i situationer där vi uppfattar fara, t.ex. att dra tillbaka handen när den möter något varmt eller att hoppa när vi blir skrämda.
Det har också gjorts fynd som tyder på att våra känslomässiga reaktioner och ansiktsuttryck kan vara beteenden som ligger i ryggmärgen. Spädbarn börjar le och skratta vid cirka två respektive fyra månaders ålder - återigen är detta inte något som de någonsin specifikt får lära sig. Även om de kan ta in uttryck och humör hos dem de växer upp med är det svårt att testa om de kopplar känslor till de ansikten de ser. En studie från 2009 visade dock att idrottare som hade fötts blinda gjorde samma missmodiga ansiktsuttryck när de förlorade som idrottare med syn, vilket tyder på att ansiktsuttryck kanske inte är något vi lär oss genom att titta på andra.
Även om genetik spelar en roll påverkas spädbarn också starkt under sin tid i livmodern livmodern. Mödrar som äter starkt smakande livsmedel som vitlök kan påverka smaklökarna hos sina barn och ge dem en förkärlek för samma smaker senare i livet. Smak och lukt är viktiga triggers som spädbarn letar efter när de får mat för första gången, eftersom modersmjölken innehåller samma smaker som de upplevde i livmodern. Denna smakinlärning före födseln kan ha utvecklats som ett sätt att lära nyfödda att äta, vilket ökar deras chanser att överleva. Denna prenatala smakinlärning ses också hos andra däggdjur som kaniner, katter och hundar.
Huruvida vi har anlag för ett visst språk är fortfarande något som ifrågasätts - inklusive om våra föräldrars modersmål kommer mer naturligt till oss genom genetik eller bara genom exponering. Vad som dock är tydligt är att människor har en biologisk beredskap för att lära sig ett språk och ofta talar i fullständiga meningar vid fyra års ålder. Även här kan den prenatala inlärningen påverka detta, eftersom det har bevisats att en bebis kan höra ljud (den del av hjärnan som bearbetar dessa ljud kan bli aktiv under den sista trimestern).
I djurriket "talar" även gärdsmygen till sina ägg på detta sätt, där mamman sjunger en specifik sång som hennes ungar sedan kvittrar tillbaka till henne när de kläckts. Detta används som ett sätt att identifiera varandra, nästan som ett mor-barn-lösenord. Suboscine-fåglar verkar dock ha sin egen arts sång inpräntad i sig. Ungar som kläckts från ägg som ruvats i ljudisolerad ensamhet kan producera rätt läte för sin art efter att aldrig ha hört det, vilket innebär att detta kan gälla för människor också.
Generationsminnet kan också bidra till att förklara varför vissa människor är naturligt begåvade inom områden som musik, sport eller matematik. Det hävdas att de skulle kunna låsa upp kunskap som lagrats från förfäderna och utnyttja talang från generationer sedan. Problemet är att det är svårt att bevisa att det finns ett generationsminne, eftersom det finns så många miljö- och yttre faktorer som förändrar beteende och personlighet, särskilt hos unga människor som är så lättpåverkade. Teorin börjar dock tas på större allvar, och studier som involverar livsformer med korta generationer, t.ex. nematodmaskar, gör betydande genombrott. Snart kanske vi har obestridliga bevis för att våra gener går i arv mer än vi tror.

"Nedärvt beteende visar sig genom reflexer som håller oss säkra, som att hoppa när vi blir skrämda"

Det är inte bara de visuella egenskaperna som förs vidare från förälder till barn

Inbyggda beteenden hos djur

Hur rädsla visade sig gå i arv genom generationer av möss

I en studie från 2013 för att undersöka om fobier och ångest kan överföras genetiskt, tränade neurovetenskapsmän från Emory University i Atlanta, Georgia, hanmöss att frukta doften av körsbärsblommor genom att associera den med en mild chock. Dessa möss avlades sedan och deras avkommor uppfostrades utan att någonsin utsättas för lukten. När de nådde vuxen ålder utsattes andra generationens möss för samma lukt. Trots att de själva aldrig upplevde chocken räckte det med doften för att de skulle uppvisa tecken på ångest och rädsla. Man upptäckte också att deras näsor hade fler nervceller som var särskilt utformade för att känna igen denna doft, samt mer hjärnutrymme för att känna igen den. Så det var inte bara en beteendeförändring - den var fysisk också.
Ännu mer överraskande var att när dessa möss avlades fram uppvisade barnbarnen till de ursprungliga mössen en liknande reaktion på doften. Experimentet bekräftade att genetiska markörer kan användas för att överföra en traumatisk upplevelse till kommande generationer. Vi förvärvar dessa epigenetiska markörer under hela livet genom att lära oss och interagera med vår omgivning. Att lära nästa generation vad de ska vara rädda för utan att de själva upplever traumat kan bidra till en arts överlevnad.

Möss har fantastiska minnen och är kända för att aldrig glömma en rutt när de väl har lärt sig den utantill

Tankens knep

10 Mysterier
av sinnet

Mycket av det vi inte förstår med att vara människa finns helt enkelt i våra huvuden. Hjärnan är ett förvirrande organ, liksom frågorna om liv och död, medvetande, sömn och mycket mer

Medvetenhet

När du vaknar på morgonen kan du uppleva att solen precis har gått upp, höra några fåglar kvittra och kanske till och med känna en glimt av lycka när den friska morgonluften träffar ditt ansikte. Med andra ord är du medveten. Detta komplexa ämne har plågat vetenskapssamhället sedan antiken. Först på senare tid har neurovetenskapsmännen ansett att medvetandet är ett realistiskt forskningsämne. Den stora hjärnskrynklaren inom detta område har varit att förklara hur processer i hjärnan ger upphov till subjektiva upplevelser. Hittills har forskarna lyckats ta fram en lång lista med frågor.

Djupfryst

Att leva för evigt kanske inte är en realitet, men ett banbrytande område som kallas kryonik kan ge vissa människor två liv. På kryonikcenter som Alcor Life Extension Foundation i Arizona förvaras avlidna kroppar i kärl fyllda med flytande kväve vid en iskall temperatur på -320 grader Fahrenheit (-195 grader Celsius). Tanken är att en person som dör av en sjukdom som idag är obotlig ska kunna tinas upp och återupplivas i framtiden när man har hittat ett botemedel. Den framlidne basebolllegenden Ted Williams kropp förvaras i en av Alcors frysar. Liksom de andra mänskliga isglassarna är Williams placerad med huvudet nedåt. På så sätt skulle hjärnan förbli nedsänkt i den kalla vätskan om det någonsin skulle uppstå en läcka i tanken. Inte en enda av de kryopreserverade kropparna har återupplivats eftersom den tekniken inte finns. Om kroppen inte tinas upp vid exakt rätt temperatur kan personens celler förvandlas till is och explodera i bitar.

Dödligt mysterium

Att leva för evigt är bara för Hollywood, men varför åldras människor? Du föds med en robust verktygslåda full av mekanismer för att bekämpa sjukdomar och skador, vilket du kanske tycker borde rusta dig mot stela leder och andra åkommor. Men när vi åldras kommer kroppens reparationsmekanismer ur form. I själva verket minskar din motståndskraft mot fysiska skador och stress. Teorierna om varför människor åldras kan delas in i två kategorier: 1) Liksom andra mänskliga egenskaper kan åldrandet helt enkelt vara en del av människans genetik och på något sätt vara till nytta. 2) Enligt den mindre optimistiska uppfattningen har åldrandet inget syfte och är resultatet av cellskador som uppstår under en människas livstid. En handfull forskare tror dock att vetenskapen i slutändan kommer att fördröja åldrandet åtminstone tillräckligt länge för att fördubbla människors livslängd.

Natur och miljö

I den långdragna striden om huruvida våra tankar och personligheter styrs av våra gener eller vår miljö, bygger forskarna upp en övertygande samling bevis för att det kan vara både och. Möjligheten att studera enskilda gener pekar på många mänskliga egenskaper som vi har liten kontroll över, men på många områden har grupptryck eller uppfostran visat sig ha ett stort inflytande på vilka vi är och vad vi gör.

Hjärnkoll

Skratt är ett av de minst förstådda mänskliga beteendena. Forskare har upptäckt att tre delar av hjärnan lyser upp under ett gott skratt: en tänkande del som hjälper dig att förstå skämtet, ett rörelseområde som säger åt dina muskler att röra sig och en känslomässig region som framkallar den "svindlande" känslan. Men det är inte känt varför en person skrattar åt din pappas dumma skämt medan en annan skrattar när han tittar på en skräckfilm. John Morreall, som är en pionjär inom humorforskning vid College of William and Mary, har kommit fram till att skrattet är en lekfull reaktion på inkongruenser - berättelser som inte följer konventionella förväntningar. Andra pekar på att skrattet är ett sätt att signalera till en annan person att handlingen är menad "på skoj". En sak är klar: skratt får oss att må bättre.

Memory Lane

Vissa upplevelser är svåra att glömma, som kanske din första kyss. Men hur kan en person hålla fast vid dessa personliga filmer? Med hjälp av hjärnavbildningstekniker håller forskare på att reda ut mekanismen bakom skapandet och lagrandet av minnen. De avslöjar att hippocampus, som ligger i hjärnans grå substans, skulle kunna fungera som en minneslåda. Men detta lagringsutrymme är inte så diskriminerande. Det visar sig att både sanna och falska minnen aktiverar liknande hjärnregioner. För att få fram det riktiga minnet ber vissa forskare försökspersonen att återkalla minnet i sitt sammanhang, något som är mycket svårare att göra när händelsen inte har inträffat.

Mission Control

Den suprakiasmatiska kärnan, eller den biologiska klockan, ligger i hjärnans hypotalamus och programmerar kroppen att följa en 24-timmarsrytm. Den mest uppenbara effekten av dygnsrytmen är sömn- och vakenhetscykeln, men den biologiska klockan påverkar också matsmältningen, kroppstemperaturen, blodtrycket och hormonproduktionen. Forskare har funnit att ljusintensiteten kan ställa klockan framåt eller bakåt genom att reglera hormonet melatonin. Den senaste debatten handlar om huruvida melatonintillskott kan hjälpa till att förebygga jetlag - den dåsiga, värkande känsla man får när man "flyger" mellan olika tidszoner.

Fantomkänslor

Omkring 80 procent av alla amputerade kan uppleva förnimmelser som värme, klåda, tryck och smärta från den saknade kroppsdelen. Personer som upplever detta "fantomlem"-fenomen känner förnimmelser som om den saknade lemmen fortfarande fanns kvar. En förklaring är att nerverna i det område där lemmen skars av skapar nya förbindelser till ryggmärgen och fortsätter att skicka signaler till hjärnan. En annan möjlighet är att hjärnan är "hårdkodad" för att fungera som om kroppen var helt intakt, vilket innebär att hjärnan har en ritning av kroppen med alla dess ursprungliga delar.

Slummer Sleuth

Fruktflugor gör det. Tigrar gör det. Och människor verkar inte kunna få nog av det. Nej, inte det där. Vi pratar om sömnen, som är så viktig att vi tillbringar mer än en fjärdedel av våra liv med den. Ändå är de bakomliggande orsakerna till sömn lika förbryllande som en vandrande dröm. En sak som forskarna vet är att sömnen är avgörande för däggdjurens överlevnad. Långvarig sömnlöshet kan leda till humörsvängningar, hallucinationer och, i extrema fall, döden. Det finns två sömntillstånd: NREM (non-rapid eye movement), under vilken hjärnan uppvisar låg metabolisk aktivitet, och REM (rapid eye movement), under vilken hjärnan är mycket aktiv. Vissa forskare tror att NREM-sömn ger kroppen en paus och i sin tur sparar energi, på samma sätt som i en dvala. REM-sömn skulle kunna hjälpa till att organisera minnen. Denna idé är dock inte bevisad, och drömmar under REM-sömn korrelerar inte alltid med minnen.

Ljuva drömmar

Om du skulle fråga tio personer vad drömmar är gjorda av, skulle du förmodligen få tio olika svar. Det beror på att forskarna fortfarande håller på att lösa detta mysterium. En möjlighet är att drömmar tränar hjärnan genom att stimulera handeln med synapser mellan hjärnceller. En annan teori är att människor drömmer om uppgifter och känslor som de inte har tagit hand om under dagen och att processen kan hjälpa till att befästa tankar och minnen. I allmänhet är forskarna överens om att drömmar inträffar under din djupaste sömn, som kallas REM (rapid eye movement).

Har du läst det här förut?

Upptäck vetenskapen bakom déjà vu och tekniken som används för att utlösa den

Arunt 70 procent av oss upplever det - särskilt personer i åldern 15-25 år - och det kan vara en av de mest omskakande känslorna: déjà vu. Det betyder "redan sett" på franska och har tidigare kopplats till teorin om falska minnen: idén om att vi kan se något en gång och när vi sedan utsätts för en scen eller situation som liknar den, kommer hjärnan att reagera genom att skapa ett minne som egentligen inte hände. Ett experiment som leddes av psykologiforskaren Akira O'Connor 2016 visade dock att detta kanske inte är fallet. Snarare än ett falskt minne kontrollerar hjärnan minnet och skickar ett felmeddelande som signalerar vad vi faktiskt har upplevt jämfört med vad vi tror att vi har upplevt. Omkring 70 procent av oss upplever... vänta lite..

Déjà vu är vanligare hos yngre människor och blir mindre vanligt när vi åldras

Steg 1
Deltagarna fick en lista med ord som de skulle komma ihåg, bland annat "säng", "kudde", "dröm" och "dås"; alla ord som i det här fallet är kopplade till ordet "sömn".

O'Connors experiment

Hur lyckades forskarna på konstgjord väg utlösa déjà vu hos försökspersonerna?

Steg 3
Senare tillfrågades volontärerna om ordet "sömn" fanns med i den tidigare listan med ord. Detta framkallade en känsla av déjà vu.

Steg 2
De tillfrågades sedan om något av orden i listan började med bokstaven "S". Varje person svarade korrekt nej.

Steg 4
De som upplevde fenomenen skannades med hjälp av funktionell magnetisk resonanstomografi (fMRI) för att identifiera de aktiva delarna av hjärnan.

Steg 5
Skanningar visade att hjärnans minnescentrum, hippocampus, oväntat inte var aktivt, men att de främre områdena som hanterar beslutsfattande i stället var aktiva.

Fångad i en ändlös tidsloop

Begreppet "déjà vu" myntades 1876 av den franske filosofen Émile Boirac

Mannen som har déjà vu om déjà vu

Déjà vu kan vara en obehaglig upplevelse som ofta orsakar förvirring eller frustration. De flesta av oss har dock turen att bara få déjà vu ibland, till skillnad från en olycklig man som ständigt är fast i en oändlig cykel av déjà vu. Den brittiske mannen, som tros ha drabbats av ångest, har så svåra besvär att han undviker att titta på TV, lyssna på radio eller läsa tidningar, eftersom känslan av att "ha varit med om allt förut" är helt ofrånkomlig. Forskare som studerade detta fall av "kronisk déjà vu" fann att försökspersonen hade en historia av depression och ångest, och att han en gång hade tagit LSD, men i övrigt var han frisk. Hans hjärnskanningar gav normala resultat, vilket tyder på att orsaken var psykologisk.
Vad déjà vu beror på är fortfarande oklart för vetenskapen, men forskare som Akira O'Connor tror att det kan bero på en "hjärnryckning".

© Getty; SPL; Thinkstock, Adobe Stock AI

Hypnos förklarat

Övernaturlig tankekontroll, placeboeffekt eller något mittemellan? Hypnos tar oss med på en resa in i sinnet..

Ii sin enklaste form är hypnos en process genom vilken någon blir mindre medveten om medvetna tankar och hämningar och mer öppen för suggestion. Förändringar i nervaktiviteten kan förändra personens uppfattningar och känslor, vilket gör att han eller hon kan fokusera sina tankar och filtrera bort distraktioner. Ett nyckelområde som är involverat i sådana förändrade tillstånd är frontalloben, som står för en stor del av hjärnans massa och är ansvarig för en persons personlighet, känslor och långtidsminne. Förändrad funktion i frontalloben förändrar en persons subjektiva upplevelse av verkligheten när kognitiva processer förändras och valbara handlingar sker utan medveten vilja.
Andra delar av hjärnan som är involverade i förändrade tillstånd är parietalloben, som kan förvränga individens uppfattning av tid och rum, thalamus, som kan framkalla en känsla hos individen av att befinna sig "i en egen värld", och retikulärformationen, som tar emot sensorisk information från omvärlden och avgör vad som är viktigt och vad som inte är det, för att förhindra att vi drabbas av sensorisk överbelastning.
Vanligtvis "inducerar" en hypnotisör försökspersonen till ett mycket suggestivt tillstånd med hjälp av tekniker som progressiv avslappning eller överraskning. En formell induktion är dock inte en förutsättning för att hypnotism ska lyckas.
Klinisk hypnos används för att hantera både psykologiska och fysiska problem. Hypnos har t.ex. använts för att minska smärtupplevelsen hos svårt brännskadade och förlösta kvinnor och för att lindra illamående hos patienter som genomgår cellgiftsbehandling. Hypnos används också för att behandla personer med ångest och olika fobier samt för att förändra beteendet vid behandling av ätstörningar och rökavvänjning.
Hypnos är en form av dissociation som fungerar genom att patienten kan reagera på suggestioner samtidigt som konkurrerande eller oförenliga stimuli ignoreras. Detta uppnås med hjälp av befintliga mentala förmågor. Människor som är hypnotiserade har samma fysiska och mentala förmågor som de har i ett normalt tillstånd. De kan inte fås att utföra handlingar med övermänsklig styrka och de kan inte heller tvingas att minnas händelser som de aldrig minns, t.ex. minnen från sin barndom.

Den mänskliga hjärnan kan försättas i ett förändrat medvetande där försökspersonen genomgår en rad medvetna upplevelser

Vem kan bli hypnotiserad?

Förmågan att bli hypnotiserad följer en normalfördelning, eller en klockformad kurva, där majoriteten av människor är måttligt mottagliga för hypnotiska suggestioner och ett mindre antal i ytterligheterna är antingen mycket svåra eller mycket lätta att hypnotisera. Hypnotiserbarhet är - på samma sätt som IQ - en relativt stabil egenskap som kommer att bestå under hela vuxenlivet.
Forskare söker alltid efter egenskaper som kan förutsäga framgångsrik hypnotism. De har uteslutit alla samband mellan hypnotiserbarhet och att vara "viljesvag" eller lättlurad. Inte heller är personer med dissociativa egenskaper eller utmärkt fantasi särskilt öppna för denna metod. Det verkar dock som om människor som har förmågan att bli helt uppslukade av dagdrömmar eller musik är mer benägna att reagera på hypnos än de som inte kan det.

Den statliga debatten

En kontrovers kring hypnos är statsdebatten. Medan yrkesverksamma på båda sidor av argumentet håller med om att hypnos existerar, är de oense om hur den äger rum. Anhängare av tillståndsteorin tror att hypnotisk induktion försätter deltagarna i ett förändrat medvetandetillstånd, som är helt skilt från den normala vakna verkligheten. Tillståndsteoretiker hävdar att det är denna förändring av tillståndet som möjliggör det atypiska beteende som ofta observeras under hypnos.
Icke-statliga teoretiker hävdar å andra sidan att hypnosprocessen förflyttar deltagarna längs ett kontinuum till en zon av förhöjd suggestibilitet, kanske på grund av deras förväntningar eller följsamhet, men att de mekanismer som används under hypnos är desamma som de som styr det normala medvetandet.

Typer av hypnos

Vi vet alla vad hypnos är, men visste du att det finns mer än en typ?

Ericksonian

Denna typ av hypnoterapi, som har fått sitt namn efter den amerikanske psykologen Milton H Erickson, använder sig av indirekta förslag och berättelser för att förändra beteendet. Det är en metod som betraktas som banbrytande inom hypnosvärlden och som används i stor utsträckning.

Förslag till beslut

Metoden används ofta för att ändra vanor, minska stress och behandla ångest och innebär att en hypnoterapeut ger förslag medan patienten befinner sig i ett hypnotiskt tillstånd, då det undermedvetna antas vara mer öppet för vägledning och nya idéer.

Hypnoanalys

Detta tillvägagångssätt syftar till att avslöja den "utlösande händelsen" som orsakar personens nuvarande problem. Genom att ta reda på roten till problemet kan hypnoterapeuten minska de negativa känslor som är förknippade med händelsen. Den kan användas tillsammans med andra typer av terapi.

Kognitiv

Genom att kombinera ett antal hypnosterapier för att ge patienten en skräddarsydd plan som är anpassad efter dennes behov och mål, används kognitiv hypnosterapi för att "uppdatera" det undermedvetna och få det att överensstämma med patientens medvetna tillstånd. Denna typ av terapi är särskilt effektiv för att bota fobier.

Hypno-psykoterapi

Hypno-psykoterapi används ofta med personer som har djupare problem att ta itu med och utövas av en professionell person som är utbildad i både hypnos och psykoterapi. Det är en integrativ metod som används tillsammans med med en annan typ av psykoterapi, t.ex. mindfulness eller humanistisk psykoterapi.

Regression av tidigare liv

Anhängare av detta synsätt tror att alla har tidigare liv och att man genom att utforska dem kan hantera problem i personens nuvarande liv. Det anses vara till hjälp för människor som känner att de har fastnat i livet eller tycker att vissa problem fortsätter att återkomma.

Tidslinje för terapi

Lösning

Denna typ av terapi bygger på tron att våra minnen lagras i en sekventiell ordning (en tidslinje). Terapeuter som använder denna metod förlitar sig på en mängd olika tekniker för att göra det möjligt för försökspersoner att frigöra skadliga övertygelser och känslor som för närvarande håller dem tillbaka, vilket hjälper till att behandla depression och ångest.

Till skillnad från andra typer av hypnos leder den lösningsfokuserade hypnosterapin sessionerna, medan terapeuten fungerar som en guide. Denna metod arbetar för att frigöra den inre styrkan hos människor för att göra det möjligt för dem att förändra sitt här och nu och forma sin framtid.

© Getty, Alamy

Evittnesmål  och rekonstruerade minnen

Polisen lärde sig för länge sedan att inte lita helt och hållet på ett ögonvittnes minne. Upptäck hur den kognitiva intervjutekniken kan hjälpa till att skapa en mer korrekt bild av ett brott

I1996 dömdes Shareef Cousin till döden för att ha mördat en man under ett misslyckat gaturån i New Orleans. Han frikändes 1999. Kirk Bloodsworth dömdes 1985 till döden för våldtäkt och mord på en nioårig flicka i Baltimore County, Maryland. Han frikändes 1993. Anthony Porter dömdes för ett dubbelmord i en park i Chicago 1983. Han var bara två dagar från sin avrättning när ett videobandat erkännande från den verklige mördaren ledde till att han frikändes 1999.
Vad är kopplingen mellan dessa tre fall? Vad var det som gjorde att dessa domar för så allvarliga brott var så skakiga? Jo, åklagarsidans huvudvittnen, som alla med säkerhet identifierade de tilltalade, lämnade ögonvittnesmål som senare visade sig vara helt felaktiga. Dessa vittnen ljög inte om vad de sett för egen vinning, och ingenting hade direkt påverkat deras vittnesmål. När de mindes brottet som de hade bevittnat hade deras hjärnor fabricerat delar av minnet som var ofullständigt eller inte passade in i en förutfattad uppsättning värderingar. Ett fall av att lägga ihop prickarna och sedan se bilden genom en lins av personliga och kulturella fördomar. I mindre eller större utsträckning gör din hjärna detta för alla dina minnen i en otroligt subtil och komplex process.
Det kan vara lättare att förstå hur hjärnan lagrar information om du föreställer dig att ditt minne fungerar som en datorenhet som direkt spelar in video, ljud och annan sensorisk information som utgör en upplevelse i ett visst ögonblick. Flera hjärnregioner är involverade i att koda olika typer av upplevelser och överföra dem till andra delar av hjärnan. Det möjliggör effektiv minneshämtning, men innebär också att minnena är påverkbara. Minnen lagras i scheman, informationsenheter som sammanställer tanke- och beteendemönster kring personer eller situationer. Vi minns inte exakt minnet i sig, utan vi minns den idé som ligger till grund för minnet på ett sätt som är mer meningsfullt för oss. Våra värderingar, fördomar och tidigare erfarenheter kan alltså påverka dessa scheman. Den brittiske psykologen Sir Frederic Bartlett visade på ett berömt sätt hur subjektiva våra minnen kan vara i sitt experiment "War of Ghosts" från 1932 (se rutan på motstående sida för mer information).
För att göra saker och ting ännu mer komplicerade kan vissa av de tekniker som används för att få fram ögonvittnesmål faktiskt påverka dem. Den klassiska polisutpekandet kan till exempel genomföras på flera olika sätt, inklusive ett "simultant utpekande" där den anklagade inte är med. Vittnen pekar ofta ut den person som mest liknar deras minne av gärningsmannen i stället för att säga att den person som de minns inte finns med i konfrontationen. De kanske inte minns gärningsmannens ansikte tydligt eftersom ett vapen var närvarande: en pistol eller kniv som används på ett hotfullt sätt kan fokusera ögonvittnets uppmärksamhet på själva föremålet och utesluta att minnas allt annat.
Den kognitiva intervjutekniken utvecklades 1992 för att hjälpa till att skapa en mer exakt ögonvittnesskildring av ett brott. Intervjuaren ber vittnet att minnas händelserna kring brottet på flera olika sätt, bland annat genom att minnas händelseförloppet i en annan ordning och genom att minnas dem ur brottslingens eller ett annat vittnes perspektiv. Genom att ändra ordningen på berättelsen och perspektivet tror man att vittnets beroende av tidigare kunskaper för att återkalla minnet minskar. Tekniken kan också hjälpa vittnet att minnas andra detaljer som det annars kanske inte skulle ha kommit ihåg med en konventionell intervjumetod.

Offer för våldsbrott kan ha svårt att minnas gärningsmannens ansikte om de använt ett vapen, men har ett detaljerat minne av själva föremålet

Ett vittne kan peka ut den person som mest liknar hans minne av gärningsmannen i en polisuppställning, även om den faktiska gärningsmannen inte finns bland dem

"Vissa tekniker som används för att få fram ögonvittnesuppgifter kan påverka dem"

Den kognitiva intervjutekniken

Kriminalpoliser kan använda denna psykologiska intervjuteknik om de tror att den kommer att förbättra tillförlitligheten i ögonvittnets berättelse

Att sätta in brottet i sitt sammanhang
Kriminalinspektören ber vittnet att minnas händelserna kring brottet och själva brottet med hjälp av alla fem sinnena. Om vittnet till exempel inte tydligt kan minnas vad han eller hon såg, kan ett tydligt minne av vad han eller hon hörde hjälpa till att skapa en bild.

Byte av perspektiv
Vittnet ombeds att föreställa sig scenen ur någon annans perspektiv: ett annat vittne som står på andra sidan gatan, offret eller till och med gärningsmännen.

Att vrida tillbaka tiden
Vi tenderar att minnas de senaste händelserna tydligare, så kriminalaren ber vittnet att försöka återberätta brottshändelserna i omvänd ordning.

Djävulen i detaljerna
Slutligen uppehåller sig vittnet vid de tillfälliga, till synes ovidkommande detaljerna i brottet, till exempel vilken typ av skor brottslingen hade på sig, eller registreringsskylten på bilen som närmade sig platsen, eller vilken färg trafikljusen hade vid ett visst tillfälle.

Den kognitiva intervjutekniken användes för att verifiera information och få ett erkännande från Karen Matthews i 2008 års fall med kidnappningsoffret Shannon Matthews (hennes dotter)

Spökenas krig

År 1932 genomförde psykologen Sir Frederic Bartlett ett experiment som fungerade som telefonspelet (även kallat kinesiska viskningar). Han bad var och en av sina försökspersoner att läsa en obskyr del av indiansk folklore som de inte skulle ha känt till, kallad "Spökkriget". Han bad dem sedan att återkalla berättelsen med ökande intervall.
Naturligtvis började försökspersonerna glömma detaljer från berättelsen i takt med att tiden mellan berättelsen och återkallandet ökade. När detaljerna blev suddiga anpassades de eller togs bort helt i återberättelsen. Bartlett kallade detta för "förvrängning" och identifierade tre aspekter av det. "Assimilering" gjorde att berättelsen blev mer bekant för personen i fråga - indianska detaljer blev mer brittiska. "Nivellering" gjorde berättelsen kortare eftersom delar glömdes bort eller ansågs oviktiga och togs bort. "Sharpening" ändrade ordningen i berättelsen och lade till vissa detaljer. Bartlett fick ett brett erkännande för sitt arbete, eftersom experimentet visade hur en persons minne kan påverkas starkt av personens egna kunskaper och erfarenheter.

© Getty; Illustration av Peter Kavanagh

Mandela-effekten

Falska minnen delas ofta globalt, vilket väcker frågor om det kollektiva mänskliga minnet

Mminne är en knepig sak. Med så mycket som händer runt omkring oss finns det ingen möjlighet att ta in och komma ihåg allt vi upplever, och ibland minns vi inte detaljerna i det vi minns korrekt. Vi kan också ha en helt annan tolkning av händelser än någon annan som upplevt samma sak. Detta kan ske på global nivå och ofta med extrema skillnader. För de personer som har dessa falska minnen känns deras individuella intryck så verkliga att de inte kan acceptera att deras minne är fel, även om det finns konkreta bevis som visar motsatsen, och de uttrycker ofta chock, förvirring och ibland till och med ilska.
Många av de mest utbredda falska minnena har sina rötter i populärkulturen eller handlar om händelser som är välkända över hela världen. Även om vissa kan verka obetydliga eller bara är en liten detalj - eller, som de som inte tror på det hävdar, kan hänföras till grundläggande mänskliga misstag - är det ändå intressant att se hur tolkningarna varierar, särskilt när vissa felaktigheter är så konstiga eller lätta att motbevisa men ändå delas av tusentals.
Vissa vilda teorier tyder på att parallella universum kan vara i spel, med ett multiversum fyllt av obegränsade möjligheter som skapar chanser för varje version av händelserna. Mer acceptabla bakomliggande orsaker till fenomenet med falska minnen kan dock vara felaktig information, att hjärnan kopplar händelser till associerad information som förändrar detaljer i minnet eller den mänskliga egenskapen att vara benägen att acceptera andra människors förslag. Spridningen av felaktig information - särskilt i internetåldern - kan också vara en bakomliggande orsak.

tricks av
sinnet

Nelson Mandelas "död

Det mest kända falska minnet blev en benämning på fenomenet när det avslöjades att tusentals personer kunde minnas att Nelson Mandela avled på 1980-talet under sin tid i fängelse. I själva verket dog han inte förrän 2013.

Berenstain-björnarna

Serien är en populär barnboksserie och många som växte upp med den minns att namnet stavas Berenstein. En bidragande faktor till detta falska minne kan vara inofficiella kopior av varor med namnet felstavat.

mandela-effekten
effekt

"Många minns att serien hette "Looney Toons", inte det korrekta Looney Tunes"

Bologna station klocka

Klockan på Bolognas centralstation skadades i samband med bombattentatet i Bologna 1980. En studie från 2010 visade att 92 procent av de tillfrågade trodde att klockan hade stått stilla vid samma tid sedan dess, althoughi själva verket åtgärdades det strax efter attacken.

Felaktig melodi

Möjligen på grund av "oo" i "Looney" eller på grund av dess konnotation med ordet "cartoon", minns många som gillade Bugs, Daffy, Sylvester och Tweety äventyr att showen kallades "Looney Toons", inte det korrekta Looney Tunes. Namnet var inspirerat av Disneys Silly Symphonies.

Shazam

Många minns en film från 1990-talet med ståuppkomikern Sinbad i huvudrollen som ande, men det finns ingen sådan film. Folk kanske misstar den för filmen från 1996 Kazaam med NBA All-Star Shaq i huvudrollen.

Paradigmet Deese-Roediger-McDermott

I en procedur för att undersöka falskt minne hos människor presenteras försökspersonerna för en lista med ord som relaterar till ett nyckelord som inte finns med i listan - "persika", "äpple" och "banan" kan finnas med, men inte ordet "frukt", som länkar dem samman. Det finns också några ord i listan som inte är relaterade till detta nyckelord som en distraktion. Deltagarna ombeds sedan att återkalla så många ord som de kan komma ihåg. Om ett av dessa nyckelord återkallas av försökspersonen indikerar detta ett misstag i deras minnesprocessorer. Detta test visar oss att omedvetna associationer hos vissa människor kan ligga bakom förändringen av minnen, vilket gör att de upplever ett falskt minne. Ytterligare studier med hjälp av paradigmet har visat att återhämtning av falska minnen avslöjar annan neural aktivitet i hjärnan än återhämtning av ett äkta minne.

Neuroner överför elektriska impulser i våra hjärnor

Sex and the City

Många människor är helt säkra på att de minns att serien - som gick mellan 1998 och 2004 - hette "Sex in the City", men det gör den inte. Vissa troende har till och med hittat varor som antyder att "in" är korrekt, men det kan vara inofficiella varor eller feltryck. Serien, som skapades av Darren Star och inspirerade till två filmer, har alltid hetat Sex och staden.

Vi är mästare..

...i hela världen! Om du tar bort den sista delen i slutet av Queens berömda hit, kommer du att bli förvånad över att Freddie Mercury inte sjunger den tillsammans med dig som i de tidigare verserna.

Monopol monokel

Även om den skulle passa bra ihop med hans höga hatt och käpp, är Monopol mannen aldrig en monokel. Många blir dock förvånade när de tar fram spelet och ser att den inte finns där, och svär på att de minns att han hade en.

Schemadrivna fel

Det kan vara så att det bara är det faktum att vi minns vad som typiskt sett förväntas som ligger bakom dessa minnesfel. Schemata är tankemönster som organiserar information och relationerna mellan olika saker. De utgör ett ramverk för framtida förståelse och påverkar därför hur vi tar in nytt material i hjärnan. Människor är mer benägna att lägga märke till saker som passar in i deras etablerade schema, medan detaljer som inte gör det omtolkas eller förvrängs för att passa in i mönstret. Som exempel kan nämnas att när deltagarna i en studie ombads att minnas innehållet i en psykologs kontor, tenderade de att minnas konsekventa och vanliga föremål som bokhyllor och skrivbord och utelämna alla inkonsekvenser som de ansåg inte hörde hemma där. Människors individuella scheman har en tendens att förbli oförändrade även när motsägelsefull information presenteras. Även om scheman är användbara för att hjälpa oss att bearbeta och förstå ny information, spelar de också en roll när det gäller att förvränga minnen.

Schemata hjälper till att organisera relationerna mellan olika informationsbitar och sätter ihop dem som ett pussel

Ta en paus

Vissa minns att dessa chokladöverdragna kex hade ett bindestreck i namnet, och minns att de åt en god "Kit-Kat". De blir ofta förvånade eller förvirrade när de får reda på att det inte stavas med bindestreck.

"Folk minns att George hade en svans - en apa brukar ha det - men han klarar sig bra utan"

"Luke, jag är din far"

När Luke Skywalker konfronterar ärkefienden Darth Vader i Cloud City avslöjar Vader en av filmhistoriens största överraskningar för Luke. Men trots att citatet är så minnesvärt är det många som formulerar det fel. Vader säger faktiskt: "Nej, jag är din far."

Nyfikne George

Titelpersonen i serien Nyfikne George böckerna och TV-serien har funnits sedan 1939. Människor i alla generationer minns att han hade en svans - det brukar ju en apa ha - men George klarar sig bra utan.

Febreze

Du kanske till och med använder den här rengöringsprodukten varje dag hemma och fortfarande tror att den alltid har stavats "Febreeze" och tittar misstroget på flaskan. Oroa dig inte, du är definitivt inte den enda som minns att det stavades på det sättet.

Skakigt minne

Namnet på skoföretaget tros ofta felaktigt stavas Sketchers, när det i själva verket är Skechers. Detta kan bero på att det ser mer naturligt ut för oss på engelska eller på grund av felaktigt uttal.

Tillstånd av förvirring

Amerikas förenta stater består av 50 stater, men stora grupper av människor hävdar bestämt att det finns 51 eller 52. De kan tänka på Puerto Rico, som är ett territorium, eller DC, som är ett distrikt.

Förändring chartreuse

Vilken typ av färg är chartreuse? Om dina tankar direkt går till en rosa nyans kan du vara en av dem som upplever ett falskt minne. Det är faktiskt en gulgrön färg som har fått sitt namn för att den liknar en fransk likör

Hej, Clarice

I den psykologiska skräckfilmen från 1991 När lammen tystnarbesöker FBI-praktikanten Clarice Starling Hannibal Lecter för att få råd i ett fall. Många minns hans kusliga hälsning, men i själva verket var det ett enkelt "God morgon" Inte riktigt lika skräckinjagande.

© Kingkongphoto & www.celebrity-photos.com - Laurel, Maryland

Moder Teresa

Den romersk-katolska nunnan Moder Teresa helgonförklarades av påven Franciskus den 4 september 2016. Många blev förvånade över nyheten eftersom de minns att detta hände så långt tillbaka som på 1990-talet under påven Johannes Paulus II. Detta kan vara resultatet av att människor blandar ihop de många erkännanden som Moder Teresa fick medan hon levde.

Förlorade Sri Lanka

Om du ombeds peka ut Sri Lanka på en karta kommer du säkert ihåg att det är en ö nära Indien, men i vilken riktning ligger den utanför kusten? Det är åt sydost, men det är ett vanligt misstag att folk tittar rakt söderut.

Inget ymnighetshorn

Fruit of the Loom är en välkänd tillverkare av T-shirts med tryck och andra klädesplagg, och deras logotyp består av druvklasar och ett ljusrött äpple. Många är dock övertygade om att det tidigare fanns ett ymnighetshorn som kupade frukten.

Teorin om parallella universum

En förklaring till detta fenomen som är lite mer världsfrånvänd kommer från kvantmekaniken och går ut på att personer med ett falskt minne på något sätt kan ha tagit sig från ett parallellt universum - där deras version är sann - till vårt. I teorin om multiversum antas det att det finns ett oändligt antal parallella universum vid sidan av vårt eget, vart och ett med sina egna fysikaliska lagar och individuella tidslinjer. Även om det sägs vara omöjligt för dessa separata universum att interagera - vilket också innebär att multiversumteorin är omöjlig att bevisa eller motbevisa - kan fluktuationer i rumtiden eller en kollision mellan multiversums "bubblor" leda till att människor från andra verkligheter har bytt plats med en dubbelgångare i vår egen, och tagit med sig sina minnen av en liknande men felaktig version av händelserna. Det låter som science fiction, men många framstående astrofysiker - däribland Stephen Hawking - erkänner teorin om multiversum.

Kan förekomsten av otaliga alternativa universum förklara detta bisarra fenomen?

Tankman vid Himmelska fridens torg

På en ikonisk bild, tagen dagen efter att den kinesiska militären med våld undertryckte protesterna på Himmelska fridens torg 1989, blockerar en okänd demonstrant vägen för fyra stridsvagnar. Mannens öde är okänt, men han blev inte överkörd av stridsvagnarna, vilket vissa tror hände.

© Getty bilder

Henrys kalkonlår

Kung Henrik VIII styrde England från 1509 till sin död 1547 och levde ett dekadent liv i utsvävningar. Många minns felaktigt en version av hans porträtt där den korpulente kungen håller i ett kalkonlår, men något sådant porträtt har inte visat sig existera.

Vetenskapen om fotografiskt minne

Att skapa fotoalbum i huvudet låter för imponerande för att vara sant, men är det verkligen det?

Wi har alla haft det där ögonblicket när vi tittar på ett fotografiphoch minnena från just den tiden strömmar tillbaka. Men hur många detaljer kan du säga att du verkligen minns? Tänk om du kunde minnas varje liten detalj, från målningarna på väggarna till antalet plattor på golvet - flera år senare.
Fotografiskt minne beskriver förmågan att återkalla minnen visuellt, nästan som att referera till ett fotografi inne i huvudet. Även om detta är den vanliga uppfattningen om vad det innebär att ha ett fotografiskt minne, tyder bevis på att så inte riktigt är fallet.
Många forskare tror att det som många misstolkar som ett fotografiskt minne faktiskt är eidetiskt minne. Detta är förmågan hos någon att komma ihåg en bild i sitt sinne under en tid, även när synen har tagits bort från ögonen. Vissa människor ser bilden bättre än andra och under en längre tid, men bilden presenteras inte som ett fotografi i huvudet, vilket är något som kan skannas över för att fokusera på olika områden. Istället presenteras bilden ur en synvinkel och är mindre tydlig än vad ett fotografi skulle vara.
Personer med eidetiska färdigheter är mer benägna att komma ihåg delar av ett minne som ett pussel. De kan hålla dessa pusselbitar i huvudet under längre perioder. Antalet minnen som de förvärvar tros inte vara högre än hos genomsnittspersonen, men däremot andelen minnen som flyttas till långtidsminnet. Men precis som med pussel kan bitar försvinna. Det är typiskt för personer med eidetiskt minne att glömma vissa delar av minnet, men de har tillräckligt många bitar av bilden sparade i huvudet för att kunna göra en ganska exakt tolkning av hela scenen.
Beviset för att människor inte fångar visuella minnen som ett fotografi i sina huvuden kommer från ett experiment som utförs regelbundet med eidetiskt minne. När man minns ett stycke text skulle en person som har tagit ett foto kunna läsa orden baklänges om han eller hon ombads att göra det. Studier visar dock att personer som hävdar att de har ett fotografiskt minne inte kan göra det i detta scenario. Istället måste de återkalla varje del av meningen som ett separat minne.
Det är viktigt att notera att vi alla har ett eidetiskt minne i viss utsträckning. Hjärnan kan komma ihåg vad som har setts, men vissa människor kan återkoppla till dessa bilder under längre tid än andra. För att testa ditt eidetiska minne behöver du bara titta på scenen framför dig, blunda och sedan se hur länge du kan minnas vyn i betydande detalj. För de flesta människor börjar synen blekna efter några sekunder.
När en genomsnittlig person observerar något, t.ex. ett stökigt sovrum, lämnar han eller hon huset med bilden av ett stökigt rum som måste städas. Under dagen kommer detta att läggas i bakhuvudet, men när tanken på sovrummet kommer tillbaka kommer de sannolikt fortfarande att minnas att de behöver städa det. Skillnaden är att detta har blivit information i deras huvud vid denna tidpunkt: de tittar inte på en fotografisk bild när de har detta minne.
Hur är det då att kunna hålla fast vid den här bilden under några dagar, månader eller kanske år? Är detta ens möjligt?
Om det finns, fortsätter det fotografiska minnet att förbluffa dem som inte kan förstå det. Det betraktas stereotypt som en superkraft, och vissa tittar på med vördnad och avundsjuka. Men ett intensivt och kraftfullt minne kan ibland vara mer utmanande än det låter. I vissa fall har personer som lagrar onödiga minnen huvudet fyllt med mentala röror: händelser som de inte behöver komma ihåg cirkulerar runt i huvudet.
Det finns färre än 100 kända personer i världen som har ett tillstånd som kallas HSAM (highly superior autographical memory). Detta är ett så raffinerat minne att det felaktigt kan misstas för ett fotografiskt minne. Personer med denna typ av minne kan minnas händelser i detalj från årtionden tillbaka, till exempel vilken veckodag något hände, vad de hade på sig en viss dag och vilka måltider de och andra åt.
Utan tvekan finns det människor med expertminne, men om det verkligen finns några sinnen som kan hålla minnen i form av fotografier är fortfarande okänt. Tyvärr finns det ännu inte något sätt att bevisa exakt vad som syns i andras sinnen. De som påstår sig kunna använda fotografiskt minne är de enda som kan veta vad som pågår i deras huvud, men det finns mycket spekulation i den vetenskapliga världen.

Mellan två och 15 procent av barnen kan minnas levande bilder i några minuter eller mer efter att de har blundat

"Hjärnan har förmågan att minnas vad som har setts, men vissa kan återkoppla till dessa bilder under längre tid än andra"

Charles och Elizabeth

Ta en titt på det mest övertygande fotografiska minnet hittills

Ett experiment står över alla andra när det gäller att utforska det fotografiska minnets potential. År 1970 studerade forskaren Charles Stromeyer minnesförmågan hos sin student Elizabeth. I experimentet täckte han hennes högra öga och visade hennes vänstra en serie med 10 000 prickar. Dagen därpå gjorde han samma sak med en annan serie prickar på hennes högra öga.
Elizabeth kunde otroligt nog minnas prickarnas placering och återskapa en tredimensionell struktur med hjälp av den korrekta serien med 20 000 prickar. För att lyckas med detta var hon tvungen att gå tillbaka till de två bilder hon hade sett i sitt huvud och återkalla prickarnas positioner till perfektion. Även om detta stämmer överens med definitionen av ett fotografiskt minne, kan man bara anta vad som hände i hennes hjärna för att hon skulle komma ihåg detta. Eftersom inga bevis har varit lika övertygande sedan dess, är detta det närmaste vi kommer att komma att hitta ett fotografiskt sinne?

Elizabeth var student vid Harvard University

Frakturerad
memory

False minnen

Spelar din hjärna in minnen som ett videoband, eller är våra minnen mer som en konstnärs intryck av tidigare händelser?

Wi är särskilt måna om våra minnen. Våra minnen, som är uppteckningar av händelser i livet i en klippbok som är inlåst i våra sinnen, är den biologiska biografin över vår historia och en referensguide för hur vi fungerar i det dagliga livet. Från att komma ihåg hur man lagar familjens pastarecept, sin tioårsdag eller monumentala ögonblick som bröllopsdagen, så betraktas minnen ofta som en videoinspelning av tiden. Men vad händer om dina minnen av livshändelser inte är så exakta som du ursprungligen trodde? Kan "falska minnen" omedvetet infiltrera din hjärna och skapa detaljer om en händelse som aldrig har inträffat?
Enligt själva definitionen är ett falskt minne en fabricerad eller förvrängd minnesbild av en händelse, ofta kring fakta. Tänk dig till exempel att du går nerför gatan och får syn på en man som promenerar förbi, och du minns att han bär en ryggsäck. Om du sedan blir tillfrågad om vilken färg ryggsäcken hade, kanske du säger att du såg röd. Men tänk om självtvivel uppstår och du i själva verket tror att det var hans huvtröja som var röd? Att föreslå ett alternativ på det här sättet kan leda till att man utvecklar falska minnen. Sanningen är att för de flesta av oss är det omöjligt att perfekt återkalla händelserna under en hel dag, eller till och med den senaste timmen, för den delen.
Sanningen bakom falska minnen har utforskats flitigt under de senaste decennierna, men inte mer än av

Den amerikanska psykologen professor Elizabeth Loftus har ägnat sin karriär åt att förstå hur falska minnen uppstår

splittrad
minne

falska
minnen

"Kan "falska minnen" vara att skapa detaljer om en händelse som egentligen aldrig inträffade?"

© Shutterstock, Getty

De vilsna i köpcentrumets teknik

Där fantasin kan skapa ett falskt minne

Du kanske har ett minne av att du som barn befann dig ensam i ett köpcentrum eller en galleria, efter att ha förlorat en förälder i vimlet av stressade shoppare. Men tänk om det minnet var helt och hållet påhittat?
Professor Elizabeth Loftus och hennes student Jacqueline Pickrell, som redan bedriver en omfattande forskning om falska minnen, utformade ett experiment för att bedöma om deltagarna i studien kunde återkalla ett minne av en händelse som aldrig inträffat. Efter att ha rådfrågat sina deltagares familjer presenterade paret testpersoner med fyra korta berättelser som beskrev händelser från deras barndom, eller så verkade det. Utan att försökspersonerna visste om det var en av berättelserna falsk och beskrev en händelse där försökspersonen gick vilse i ett köpcentrum som barn, cirka fem eller sex år gammal. Den berättade om att de lämnades under en längre tid innan de återförenades med sina föräldrar med hjälp av en äldre person.
Med stöd av detaljer som var unika för varje persons familj verkade berättelsen helt trovärdig, vilket återspeglades i resultaten. Omkring 25 procent av deltagarna hävdade att de kunde minnas händelsen, och de gick till och med så långt att de gav extra information om händelsen som de inte hade fått i experimentet. Loftus och Pickrell drog slutsatsen att det var själva föreställningen om händelsen som skapade ett falskt minne.

Ungefär en fjärdedel av de testade trodde att de mindes att de gått vilse i ett köpcentrum, trots att det aldrig hade hänt

Loftus bad testpersoner att minnas detaljerna i en bilolycka och fann att svaren förändrades beroende på hur frågorna ställdes

psykologiprofessor Elizabeth Loftus. Hennes arbete i mitten och slutet av 1970-talet avslöjade hur våra minnen kan förorenas och förändras i det som kallas "felinformationseffekten".
I en serie experiment visade Loftus en grupp deltagare en video av två bilar som kolliderar, och när de sedan delats in i flera grupper frågade hon ut tittarna om de händelser de just hade bevittnat. En grupp fick en enkel fråga: "Hur snabbt körde bilarna när de körde in i varandra?" De andra grupperna fick samma fråga, men ordet "träffade" byttes ut mot ord som "krossade", "kolliderade" eller "stötte emot". Loftus upptäckte att försökspersonerna mindes händelsen på olika sätt genom att anpassa hur frågan ställdes. De som fick frågan med ordet "krossad" uppskattade hastigheten till cirka 40 miles per timme, medan de som fick frågan med ordet "kontaktad" uppskattade hastigheten till cirka 31 miles per timme. På samma sätt svarade majoriteten av deltagarna korrekt nej på frågan "Såg du något krossat glas?". De som fick den "krossade" versionen av frågan var dock mer benägna att felaktigt säga att det fanns krossat glas i videon.
Det Loftus hade upptäckt var den effekt som verbet spelade när det gällde att få deltagarna att göra en falsk minnesbild av händelsen. Men varför är det viktigt att förstå falska minnen på det här sättet? Svaret ligger i hur vi använder våra minnen. Våra minnen, som är mycket mer än mentala ögonblicksbilder av våra liv, har legaliserats och använts som bevis för att döma så kallade brottslingar sedan mitten av 1970-talet. Men i takt med att DNA-bevis blev allt vanligare under 1990-talet blev det tydligt att ögonvittnesmål kanske inte var så tillförlitliga som man en gång trott.
Vid ett TED-talk 2013 berättade Loftus om en studie av 300 fall där DNA-bevis hade visat att personer hade blivit felaktigt dömda, varav vissa hade avtjänat så långa straff som 30 år. I tre fjärdedelar av dessa fall var den fällande domen en följd av "felaktigt ögonvittnesminne". Flera faktorer kan påverka ett ögonvittnes minne, t.ex. störningar, känslor och motstridig information. En vanlig aspekt av ett brott som kan leda till falska minnesbilder är till exempel förekomsten av ett vapen. Detta påvisades av forskarna Johnson och Scott 1976 i ett experiment som gav upphov till vad som nu är känt som "vapenfokus"-effekten.
Deras experiment handlade om effekten av ångest på tillförlitligheten i ögonvittnens utsagor. Deltagarna ombads att sitta i ett väntrum på ett laboratorium. En receptionist i närheten ursäktade sig sedan och lämnade testpersonerna ensamma. De delades in i två grupper och den första gruppen hörde hur de anställda diskuterade fel på utrustningen medan en person gick förbi försökspersonerna med en penna i handen, täckt av fett.
Den andra gruppen, som placerades i samma väntrumsscenario, utsattes för ett hetsigt samtal, krossat glas och en person som gick förbi deltagarna med en blodig kniv i handen. De två grupperna ombads sedan att identifiera varje person som hade lämnat laboratoriet efter att ha fått se bilder på 50 potentiella kandidater.
Överraskande nog identifierade medlemmarna i den första gruppen personen som gick med den flottiga pennan korrekt i 49 procent av fallen, medan de som utsattes för den knivbeväpnade personen endast identifierade dem korrekt i 33 procent av fallen. Man tror att detta beror på de högre nivåer av ångest som de som exponerades för kniven kände, och att deras uppmärksamhet riktades mot kniven snarare än personen. Detta tyder på en minskning av tillförlitligheten i ögonvittnesskildringar från personer som upplevt en situation med ett vapen.
Förekomsten av vapen, ledande verb eller suggestivt språk är inte de enda sätt på vilka falska minnen kan sätta sig fast i våra hjärnor. Det finns flera teorier som förklarar vad som kan leda till att det ursprungliga minnet förvrängs eller förändras.
En sådan teori är "fuzzy-trace theory", som skisserades av forskarna Charles Brainerd och Valerie F Reyna för att förklara ett minnesskapande fenomen som kallas Deese-Roediger-McDermott (DRM) paradigm. DRM-paradigmet är en uppgift med falskt minne där försökspersonerna får en lista med relaterade ord som de sedan ska komma ihåg - till exempel säng, vila, vaken, trött, dröm, snooze, tupplur och slummer. Försökspersonerna ombeds sedan att återkalla listan med ord efter en viss tid - olika studier har undersökt ett gap på allt från några minuter till några månader. Vad som framkom i detta listikeltest var att försökspersonerna vanligtvis mindes ordet "sömn", trots att det inte fanns med på listan, även om det är relaterat till de andra orden. Det är här Brainerd och Reynas teori om luddiga spår försöker ge några svar och föreslår att det finns två typer av minne. Den första, ordagranna, är när vi minns detaljerna i ett minne levande och mer exakt. Den andra är gistliknande minnen, som är oprecisa och "luddiga" representationer av minnet, därav namnet fuzzy-trace theory.
Forskningen kring falska minnen är fortfarande i sin linda när det gäller att fullt ut förstå hur våra minnen kodas och avkodas. För närvarande försöker forskare utvärdera hur skapandet av falska minnen kan spela en roll i behandlingen av neurologiska degenerativa tillstånd.

"Våra minnen kan förorenas och förändras i vad som nu kallas "desinformationseffekten"

Ögonvittnesskildringar av ett brott kan vara exempel på falska minnen på grund av flera påverkande faktorer

Blyg som en mus

Hur två forskare lyckades implantera ett falskt minne

Falska minnen kan vara oundvikliga som en bieffekt av påverkan och slutledningar i det dagliga livet. Två MIT-forskare, Steve Ramirez och Xu Liu, lyckades dock med ett science fiction-arbete 2012 när de avsiktligt implanterade ett falskt minne i hjärnan på en mus. Experimentet gick ut på att framkalla ett rädslominne hos musen genom att trycka på en laserknapp. När musen först placerades i en låda gav lådans botten en mild fotchock, vilket utlöste ett rädslominne. Vid tidpunkten för minnesbildningen injicerade paret mushjärnan med ett ljuskänsligt ljusomkopplarprotein som kallas channelrhodopsin, som binder till de hjärnceller som är involverade i minnet. Efter att ha placerat musen i en andra obekant låda avfyrades en laser mot hjärnan och det ljuskänsliga channelrhodopsinet aktiverade hjärncellerna och spelade upp rädslaminnet för musen. Detta resulterade i att musens naturliga rädslorespons "frös till is", vilket bevisade att forskarna hade lyckats implantera ett rädslominne i musen.

Ramirez och Liu utvecklade ett sätt att slå på och av rädslominnen i hippocampus hos möss

HPA-axeln (markerad) påverkas vid PTSD, vilket leder till en onormal stressrespons

Trauma och minnesförlust

Trauma kan beskriva antingen en fysisk skada eller en plågsam upplevelse. Alla typer av trauman kan leda till posttraumatiskt stressyndrom, där ett symptom är minnesförlust

Posttraumatiskt stressyndrom (PTSD) avser den uppsättning negativa psykologiska symtom som följer på exponering för faktisk eller hotande död, enligt definitionen i Diagnostiska och statistiska manualen för psykiska störningar (DSM-V), som används för att diagnostisera mentala tillstånd. Den typ av händelser som utlöser PTSD kan vara vad som helst som är traumatiskt för individen, inklusive krig, allvarliga olyckor och fysiska eller sexuella övergrepp. De psykologiska efterverkningarna av traumat varierar mellan olika patienter, men de huvudsakliga symtomen handlar om ångest och stress. Ett annat symtom som anges i DSM-V är en "oförmåga att minnas en viktig aspekt av den traumatiska händelsen". Denna minneslucka kallas "dissociativ amnesi" och orsakas inte av någon skada eller droger.
Minnesförlust är en partiell eller total förlust av minnet; dissociativ amnesi innebär att den traumatiserade personen blockerar information om den traumatiska händelsen - dissocierar sig från den - och lämnar luckor i minnet av den period som omspänner händelsen. Vissa psykologer tror att dessa minnen inte har raderats utan istället begravts i det undermedvetna, där de inte kan återkallas medvetet men kan dyka upp igen när de utlöses av saker som är relaterade till traumat. Denna teori förklarar också varför personer med PTSD upplever livliga flashbacks av händelsen, vilket innebär en plötslig, ofrivillig återupplevelse av den traumatiska upplevelsen. Dessa flashbacks är alltså förträngda minnen som tvingas fram till personens medvetande.
Minnet är en komplex process som delas in i olika kategorier beroende på vad man minns. Det deklarativa minnet är minnet av fakta och händelser och påverkas delvis av PTSD. Hos patienter med PTSD kan den deklarativa minnesförlusten sträcka sig längre än den dissociativa amnesin från den traumatiska händelsen och orsaka problem med att minnas vanliga, känslolösa fakta och händelser. Det deklarativa minnet kan bedömas med visuella och verbala minnestest, där skillnaden är i vilket format (t.ex. bilder eller ord) som föremålen presenteras för deltagarna. Genom att låta personer med PTSD göra dessa minnestester har forskare funnit att PTSD är kopplat till en subtil försämring av det verbala deklarativa minnet, medan det visuella deklarativa minnet påverkas mindre. Inlärningsprocessen är mer störd än processen att lagra

"Minnet hos personer med en lång historia av PTSD är mest försämrat"

En ökad skrämselreaktion är ett symptom på PTSD

Våld i hemmet kan orsaka PTSD hos dem som bevittnar eller upplever det

Känna igen PTSD-symtom

Dessa symtom är omskrivna från DSM-V och måste ha förekommit i minst en månad hos personer som är sex år eller äldre för att diagnosen PTSD ska kunna ställas.

- Påträngande och plågsamma minnen av traumat
- Mardrömmar relaterade till den traumatiska händelsen och störd sömn
- Undvikande av stimuli som förknippas med händelsen
- Dissociativ minnesförlust
- Lättskrämdhet - även känd som hypervigilans
- Okontrollerbara negativa känslor - t.ex. ilska/skuld/ledsenhet/stress
- Apati och ointresse för aktiviteter
- Självdestruktivt beteende
- Ångest och oro
- Fysiologiska symtom - t.ex. svettningar och förhöjd hjärtfrekvens

Depression, PTSD och minne

Nästan hälften av de personer som har diagnosen PTSD har också diagnosen depression. De två psykiska störningarna är så nära kopplade att det har föreslagits att PTSD med depression är en egen subtyp av PTSD. Detta är kanske inte så förvånande eftersom de har samma symtom, t.ex. sömnstörningar, problem med att känna glädje och, framför allt, minnessvårigheter. Dessa minnessvårigheter är mycket lika dem som ses vid PTSD - deprimerade patienter presterar dåligt i verbala minnesuppgifter, men - till skillnad från personer med PTSD - även i visuella minnestester. De delar också vissa avvikelser i hjärnan, t.ex. överaktiva HPA-axlar, vilket leder till att mer kortisol frisätts och mindre hippocampi. Dessutom har både depression och PTSD föreslagits som riskfaktorer för att öka en persons sannolikhet att utveckla demens, en samling sjukdomar med progressiv minnesförlust.
Det finns en stor mängd forskning som kopplar depression till demens, men kopplingen till PTSD har först nyligen framkommit genom ett par banbrytande studier med veteraner. Forskare som undersöker detta samband har föreslagit att hormonell obalans, HPA-dysfunktion och förlust av hippocampusvolym kan vara orsaken, men mer utredande forskning måste göras innan ett orsakssamband mellan PTSD och demens kan identifieras.

Hippocampus (markerad i rött) hos personer med PTSD är mindre än hos personer som inte lider av PTSD

"Personer med sämre minne kan vara mer mottagliga för PTSD"

och att behålla minnen, vilket innebär att det största problemet är att skapa nya minnen. Svårighetsgraden av dessa minnessvårigheter är direkt relaterad till hur länge en person har haft PTSD, så minnet hos personer med en lång historia av PTSD är mest försämrat.
Skanningar av PTSD-patienters hjärnor har avslöjat avvikelser i ett hjärnområde som kallas hippocampus (som ansvarar för att förvärva nya minnen) och i hypotalamus-hypofys-binjureaxeln (HPA-axeln). HPA-axeln representerar kommunikationen mellan hypotalamus, hypofysen och binjurarna, som påverkar beteenden som humör, temperaturreglering och immunförsvaret genom frisättning av hormoner. Dessa hjärnsystem är involverade i stressreaktionen, så avvikelser här tyder på en störd stressreaktion.
Ett hormon som kallas kortisol frisätts av binjurarna när människor och djur är stressade. Forskare som studerat stressreaktioner hos djur har funnit att kortisol är giftigt för hippocampus, vilket innebär att långvariga stressperioder, som vid PTSD, kan skada hippocampus. Under stress frisätts också kortisol i prefrontala cortex, ett område i främre delen av hjärnan som bidrar till hjärnans exekutiva funktioner som arbetsminne, beteende och känslor. Intressant nog är både volymen och aktiviteten i den prefrontala hjärnbarken lägre hos PTSD-patienter än hos personer utan PTSD. Dessa minskningar är särskilt framträdande hos barn.
DSM-V-diagnosen är endast giltig för personer från sex års ålder och uppåt. Trots detta påverkas hjärnan hos barn över sex år som diagnostiserats med PTSD på ett annat sätt än hos vuxna med PTSD. De uppvisar fortfarande avvikelser i hippocampus, men i stället för minskad volym har de samma volym som åldersmatchade barn utan PTSD, bara mindre hjärncellsaktivitet där. Men när dessa traumatiserade barn växer upp med ständig stress kommer deras hippocampus sannolikt att minska i volym för att spegla den onormala volym som ses hos vuxna med PTSD.
Ett annat sätt att se på förhållandet mellan trauma och PTSD är att redan existerande minnes- och inlärningsproblem kan vara riskfaktorer för att utveckla PTSD. Det vill säga att personer med sämre minne - och därmed vissa problem med hippocampus funktion - kan vara mer mottagliga för PTSD om de upplever trauma. Det är ett slags hönan och ägget-scenario - vilket kom först, minnesbristerna eller PTSD?
Det finns vissa belägg från studier av enäggstvillingar för att minnesproblem föregår PTSD. Bland de studerade tvillingarna var den ena en krigsveteran med efterföljande PTSD, och den andra var varken krigsveteran eller hade PTSD. Båda tvillingarna i paren hade mindre hippocampi och sämre verbal minnesförmåga jämfört med genomsnittspersonen. Därför fanns det vissa minnesproblem hos båda tvillingarna innan en av dem utvecklade PTSD.
Att studera tvillingar är ett användbart sätt att avgöra om ett tillstånd orsakas av biologi eller miljö eftersom de har identiska gener. Följaktligen ger denna forskning stöd för att minnesstörningar är en riskfaktor för PTSD snarare än att PTSD orsakar minnesstörningar.
Neurovetenskapsmännen Jennifer J Vasterling (professor i psykiatri vid Boston University School of Medicine) och Kevin Brailey (psykolog vid Center of Returning Veterans) har utarbetat en teori om en "nedåtgående spiral" där både PTSD och minnesproblem påverkar varandra. Deras teori går ut på att sämre minne och inlärningsförmåga ökar risken för att utveckla PTSD och att detta beror på att man har färre psykologiska resurser för att hantera trauman. Men de menar också att PTSD ytterligare försämrar kognitiva funktioner som minne och inlärning. Denna kognitiva störning stör inte bara dagliga uppgifter utan kan också störa psykologisk behandling.
I slutändan gör den plågsamma karaktären hos PTSD det svårt att studera. Den dissociativa minnesförlusten utgör ett hinder om försökspersonen har svårt att minnas den traumatiska händelsen. Dessutom kan deltagande i en studie som är centrerad kring deras PTSD utlösa flashbacks och andra traumatiska symtom, så många patienter kan vara ovilliga att delta. Det är förståeligt att etiska riktlinjer hindrar forskare från att utsätta försökspersoner för trauma för att studera det, så de måste förlita sig på de få PTSD-patienter som är villiga att låta sig studeras. Därför är genomgångar av flera studier avgörande för att få ut mesta möjliga av den befintliga forskningen och utveckla behandlingsstrategier som inte är beroende av minnet.

Personer med PTSD kan uppleva mardrömmar och ha svårt att sova

Verbal misshandel från föräldrar kan orsaka PTSD hos barn

Soldater återvänder ofta från strid med PTSD på grund av det trauma de bevittnat

Att leva i nuet

Två anmärkningsvärda fallstudier belyser hur hjärnan anpassar sig och lär sig trots irreparabel skada

Neuroscience-forskningen förlitar sig på patienter med existerande hjärnskador för att få insikt i hur hjärnan fungerar. Detta beror till stor del på etiska riktlinjer som av förståeliga skäl hindrar forskare från att manipulera levande mänskliga hjärnor. Riktlinjerna har dock inte alltid varit så strikta, och lobotomier - att avlägsna delar av den främre delen av patienternas hjärnor för att "behandla" psykiska sjukdomar - var vanligt förekommande så sent som i mitten av 1900-talet. Det finns också ett liknande ingrepp som kallas lobektomi, vilket innebär att en lob av ett sjukt organ tas bort. Dessa ingrepp utfördes tidigare på hjärnan men är nu oftast begränsade till lungorna. En missriktad lobectomi i hjärnan avlägsnade den mediala temporalloben på en patient som ursprungligen kallades "HM", men som senare visade sig vara en ung man vid namn Henry Molaison.
Hjärnskador kan också uppstå naturligt genom virusinfektioner som encefalit, där ett virus sprider sig från kroppen till hjärnan och orsakar inflammation och förstörelse av hjärnceller. Detta hände patienten "EP" (Eugene Pauly) och ledde till att han förlorade sin mediala temporallob.
Den mediala temporalloben är en samling hjärnstrukturer som ligger i mitten av hjärnan. Den omfattar hippocampus, entorhinala och perirhinala hjärnbarken, amygdala och det subikulära komplexet, som arbetar tillsammans för att bearbeta ny information och kombinera den till minnen. Henry diagnostiserades med en form av epilepsi i temporalloben efter att ha blivit påkörd av en cykel vid sju års ålder. Hans tillstånd hanterades med en cocktail av antiepileptiska mediciner som gjorde att han kunde leva ett normalt liv i sitt hem i Connecticut, USA. Hans epilepsi förvärrades dock gradvis under tonåren tills han vid 27 års ålder fick så svåra anfall att han tvingades sluta arbeta vid ett löpande band. Det var då, i

"Henry glömde att han hade ätit sin baconrulle på morgonen och upprepade uppgiften, vilket resulterade i att han åt upp till fyra till frukostt"

Henry Molaison

Professor Larry Squire

© Larry R Squire

De basala ganglierna

Det hjärnområde som Eugene och Henry använder för att lära sig nya färdigheter består av dessa delar

Dorsala striatum
Består av nucleus caudatus och putamen och är viktigt för att planera, utföra och automatisera motoriska beteenden beroende på energiåtgång och potentiell belöning. Denna bearbetning bidrar till dess roll när det gäller att skapa vanor och beroende.
Ventrala striatum
Innehåller nucleus accumbens och olfaktoriska tuberkeln och utvärderar risker/vinster med beteenden.
Globus pallidus
Hjälper till att reglera rörelse, motivation, belöning, aversion och kontroll av handlingar
och mål.
Ventrala pallidum
Tar emot starka signaler från hjärnans emotionella kretsar för att styra belönings- och motivationsbeteende och även producera motoriska utgångar.
Substantia nigra
Detta är viktigt för att reglera rörelser och det får information från striatum direkt och via globus pallidus. Det är här som skadan uppstår vid Parkinsons sjukdom.
Subthalamiska kärnan
Denna del av hjärnan är involverad i att fatta svåra beslut och i vissa motoriska funktioner. Den kombinerar kognitiv (tänkande), emotionell information och motoriska processer till en output.

Det var i september 1953 som Henry genomgick det drastiska medicinska ingrepp som skulle komma att förändra hans liv - och neurovetenskapen - för alltid.
Utan de komplexa verktyg som vi har idag, t.ex. MR-skannrar som gör det möjligt för läkare att se in i kroppen, avlägsnade Henrys kirurg, Dr Scoville, ett 54,5 mm långt område på vänster sida av hjärnan och en 44 mm lång del på höger sida: hans mediala temporallob.
Utan den mediala temporalloben lindrades Henrys epilepsi delvis, men operationen var inte helt lyckad eftersom han fortfarande behövde antiepileptisk medicinering. Han fick också svår amnesi, en form av minnesförlust som kan yttra sig på olika sätt.
För Henry innebar det att han inte kunde bilda nya minnen efter operationen (så kallad retrograd amnesi) och att han hade glömt minnen som han hade bildat under åren omedelbart före operationen (partiell anterograd amnesi). Under hans livstid ökade antalet år före operationen som han inte längre kunde minnas.
Eugene Pauly
Eugene föddes 1922 och växte upp i Kalifornien, USA, där han så småningom lämnade hemmet för att bli radiooperatör för ett oljebolag till havs. När han återvände arbetade han som flygtekniker. År 1992 njöt han av ett lugnt pensionärsliv tillsammans med sin fru när han plötsligt drabbades av viral encefalit - ett virus som spred sig till hjärnan. Viruset förstörde hans mediala temporallob och orsakade skador på områden i den bredare temporalloben genom att bryta förbindelserna mellan hjärncellerna. Hans minnesförlust liknade Henry Molaisons, men skadorna som sträckte sig utåt genom tinningloben kostade honom också luktsinnet, försämrade hans semantiska kunskaper och orsakade anterograd amnesi som sträckte sig upp till 50 år tillbaka i tiden.
Ordet "semantisk" definieras som relaterat till språklig eller logisk betydelse, vilket innebär att semantisk kunskap är en förståelse av språket och hur det fungerar, och semantiskt minne är att minnas språk, t.ex. namn på föremål. Den logiska aspekten testades genom att Eugene ombads att identifiera och förklara tvetydiga meningar. Eugene presterade sämre på dessa uppgifter än "kontrolldeltagarna" (som inte hade någon hjärnskada), medan Henry inte hade några problem. Denna extra försämring för Eugene berodde på skadan på hans laterala temporallob, vilket Henry inte hade. Men trots denna lilla skillnad i de skadade områdena uppvisade de två många likheter.
Likheterna
Även om deras hjärnskador hade orsakats av mycket olika omständigheter saknade båda männen mediala temporallober. Därför kunde varken Eugene eller Henry bilda nya minnen, vilket innebar att de glömde händelser nästan omedelbart. Glömda händelser inkluderade varje ny händelse, från att träffa någon ny till att äta frukost. Henry fick faktiskt hälsoproblem eftersom han regelbundet glömde att han hade ätit sin baconrulle på morgonen och upprepade uppgiften, vilket resulterade i att han åt upp till fyra sådana till frukost varje dag. Eugene åt också ibland flera frukostar eftersom det var en del av hans inlärda morgonrutin, som han glömde att han redan hade gjort.
Männens minnesförlust innebar att de båda var begränsade till nutid, frusna i en ögonblicksbild i tiden och permanent identifierade sig själva som yngre än de faktiskt var. De glömde bort människor så snart de hade presenterats och upprepade uttalanden som de just hade sagt som om det var första gången de sa dem. Båda männen hade dock normala intellektuella och kognitiva funktioner bortsett från sina minnesproblem. Även om båda förblev anonyma under större delen av sina liv var de mycket villiga att delta i forskning. Forskningen, som gav en sällsynt inblick i hur minnet fungerar, inleddes med Henry av doktoranden Brenda Milner. Därefter analyserades fler patienter med skador på den mediala temporalloben, som Eugene, grundligt av neurovetenskapsmannen Larry Squire. Denna intensiva forskning avslöjade några mycket specifika inlärningsuppgifter som förlitar sig på andra områden än den mediala temporalloben.
En alternativ form  av minne
Denna inlärningspotential visar att människan har olika typer av minne - deklarativt och icke-deklarativt. Forskare har sedan dess ytterligare klassificerat dessa i mer beskrivande undertyper, men Henry och Eugene var avgörande för att avslöja dessa två ursprungliga distinktioner. Deklarativt minne är den medvetna förmågan att återkalla fakta och händelser och bearbetas av den mediala temporalloben. Det icke-deklarativa minnet är omedvetet och beskriver sådant som motoriska färdigheter, betingning och vanor. På grund av skadorna på den mediala temporalloben var det det deklarativa minnet som Henry och Eugene saknade, men noggranna tester visade att de trots skadorna hade förmåga till icke-deklarativ inlärning.

Frontala hjärnbarken

Striatum

Substantia nigra

Nucleus accumbens

VTA (ventrala tegmentala området)

Raphe-kärnan

Hippocampus

Dopaminets banor

Funktioner
Belöning (motivation)
Njutning, eufori
Motorisk funktion (finjustering)
Tvångsmässighet
Uthållighet (perseveration)

Serotoninets vägar

Funktioner
Sinnesstämning
Minnesbearbetning
Sömn
Kognition

En bit av Henrys och Eugenes hjärnor saknades, på grund av mycket olika omständigheter.

© Getty, Shutterstock

"Männens minnesförlust innebar att de glömde bort människor så snart de hade presenterats"

0

© Getty Images

Normal hjärna

Henrys hjärna

Ett sådant experiment var en minnesuppgift där två bildkort presenterades för deltagarna (personer med medial temporallobsskada - även kallade amnesiker - och "kontrolldeltagare") i par. Ett av korten i paret hade "rätt" skrivet på baksidan. Uppgiften var att försökspersonerna skulle välja det "korrekta" kortet i paret. Korten presenterades alltid i samma par, och samma kort var alltid "rätt", så att ett mönster kunde identifieras och memoreras.
Patienterna med minnesförlust kunde memorera denna uppgift, om än långsammare än kontrollpersonerna. Detta tyder på att de lärde sig uppgiften med hjälp av en annan del av hjärnan än den mediala temporalloben, som tidigare hade tillskrivits alla former av minne.
Den hjärnregion som är ansvarig för denna alternativa form av minne avslöjades av en grupp patienter med Parkinsons sjukdom. Parkinsons sjukdom kännetecknas av att nervceller i de basala ganglierna dör, en evolutionärt "gammal" del av hjärnan som bland annat har betydelse för rörelse- och belöningsbeteende. Parkinsonpatienter har intakta mediala temporallober, vilket gör att jämförelsen med patienter med minnesförlust visar på en dubbel dissociation.
En dubbel dissociation är det mest övertygande sättet att visa att ett visst område i hjärnan är ansvarigt för en viss uppgift. Man jämför en grupp patienter med skador på ett område och en i övrigt frisk hjärna med en annan grupp med skador på ett annat område men en frisk rest av hjärnan. I det här fallet hade patienter med minnesförlust friska basala ganglier men skadade mediala temporallober, medan Parkinsonpatienter hade friska mediala temporallober men skadade basala ganglier. Parkinsonpatienterna kunde utföra uppgifter som testade deras deklarativa minne, men inte uppgifter som kortparningsuppgiften, som testade deras icke-deklarativa minne. Omvänt presterade patienter med minnesförlust bra i de icke-deklarativa uppgifterna men inte i de deklarativa uppgifterna. Forskarna drog därför slutsatsen att den mediala temporalloben ansvarar för det deklarativa minnet, medan de basala ganglierna ansvarar för det icke-deklarativa minnet.
Vanemässigt lärande
Det icke-deklarativa minnet i basala ganglierna underbyggs av en gradvis process som kallas vanemässig inlärning. Det har nu visats hos råttor att detta sker i neostriatum inom basala ganglier och styrs av belöningssystemet. Belöningssystemet är beroende av kemiska signaler från signalsubstansen dopamin. En vana bildas när en individ får en belöning för ett visst beteende som utlöser en frisättning av dopamin i de basala ganglierna, vilket motiverar individen att göra det igen. I djurmodeller är denna belöning vanligtvis en bit mat, men det kan vara vad som helst, t.ex. att de mänskliga deltagarna ser

hippocampus borttagen

Bild med tillstånd från © Rochelle Schwarz-Bloom, Duke University. http://sites.duke.edu/apep

Den mediala temporalloben

Eugene och Henrys mediala temporallober förstördes båda två. Denna del av hjärnan är ansvarig för inlärning och tillfällig lagring av minnen och består av följande

Hippocampus
Hippocampus, som kommer från grekiskans "sjöhäst", ansvarar för inlärning och för att skapa nya rumsliga (mentala kartor) och deklarativa (fakta och händelser) minnen. Den är också kopplad till känslocentrum och bidrar med tidigare erfarenheter till aktuella känslomässiga händelser.
Parahippocampala cortex
Detta område är ansvarigt för episodiskt minne (personliga erfarenheter) och visuospatial bearbetning (navigering genom en scen). Dessa kombineras till kontextuella associationer, t.ex. att använda sammanhang och tidigare erfarenheter för att förstå omgivningen.
Amygdala
Här kombineras information för att skapa känslomässiga reaktioner. Den använder känslor för att dra slutsatser om hur attraktivt eller avskyvärt något är.
Entorhinala cortex
Denna del befäster minnet av sensorisk information genom tvåvägskommunikation med hippocampus.
Perirhinala cortex
Denna regions funktion är sensorisk perception som gör det möjligt för en individ att känna igen och memorera objekt. Den överför sensorisk information till och från hippocampus via entorhinala cortex.
Subikulära komplexet
Det subikulära komplexet, vars namn kommer från latinets "stöd", tar emot och bearbetar intryck från andra hjärnområden, t.ex. förstärker det signaler från hippocampus. Den främre delen av subiculum bearbetar främst minne, rörelse och rumslig information, medan den bakre delen kan dämpa kroppens stressreaktion.

ordet "rätt" och att bli gratulerad av försöksledaren när de vänder på rätt bildkort.
Det är genom dessa subtila belöningar som de minnesförlustdrabbade patienterna Henry och Eugene har utvecklat vanor i sitt dagliga liv efter hjärnskadorna. Belöningarna blir målet och skapar motivation att utföra det målstyrda beteendet om och om igen tills det blir en inlärd undermedveten vana. Eugene kunde till exempel gå till köket för att hämta mat när han var hungrig, eftersom maten var belöningen, men han kunde inte berätta var köket låg när han blev tillfrågad, eftersom det inte gav någon belöning. På samma sätt lärde han sig en specifik väg i närheten av sitt hem där han skulle ta en daglig promenad och hitta hem igen, trots att han inte medvetet kunde identifiera vilket hus som var hans.
Nyckeln till vanemässig inlärning är att ledtrådarna förblir identiska. Om ett träd eller ett vägarbete blockerade hans väg skulle Eugene vara vilse och inte kunna navigera hem eftersom vanan hade rubbats. På samma sätt kunde patienterna med minnesförlust inte identifiera de "rätta" korten om bildkorten presenterades i olika par eller tillsammans.
Ett annat exempel är de beteendeförändringar som Eugene uppvisade under de 14 år som han studerades. När försöksledarna först besökte honom var han fientlig och ovillig att låta sig testas, och det krävdes övertalning från hans fru. Men efter flera års besök av samma forskare hälsade han varmt på dem och gick instinktivt till det bord där han vanligtvis testades, även utan sin frus närvaro. Intressant nog förnekade han fortfarande att han någonsin hade träffat dem eller deltagit i dessa tester tidigare.
Denna beteendeförändring illustrerar hur Eugene undermedvetet och gradvis under flera år lär sig vanor till följd av regelbundna händelser i ett specifikt miljösammanhang. Vanemässig inlärning är därför en mycket specifik form av inlärning som är beroende av ritualer och upprepning.
Upprepning omfattade också en annan form av minne som Henry och Eugene kunde uppvisa: arbetsminnet - eller det omedelbara minnet. Genom att upprepa en rad siffror kunde de hålla kvar sekvensen i huvudet i upp till 20 sekunder.
Men om deras uppmärksamhet riktades någon annanstans glömde de omedelbart bort att de ens hade fått i uppgift att minnas siffror. Detta visade att arbetsminnet lagrades temporärt i ett annat område än den mediala temporalloben. Forskning om uppmärksamhet och arbetsminne har visat att flera regioner är inblandade, från prefrontala cortex till områden djupt inne i hjärnan.
Alla dessa olika former av minne som Henry och Eugene bevarade visar hur komplext och nyanserat processminnet är. De gav ovärderlig insikt i hjärnans förmåga att hitta nya sätt att fungera när den vanliga vägen är blockerad.
Denna otroliga förmåga cementerades av det faktum att Henry lyckades leva ett relativt funktionellt liv i 55 år utan en medial temporallob. Båda männens otroliga hjärnor förvaras nu på Brain Observatory i San Diego, USA, och fortsätter att bidra till neurovetenskaplig kunskap än i dag.
De kanske inte är så välkända i den stora världen, men inom neurovetenskapen kommer Henrys och Eugenes arv att leva vidare för alltid.

"Eugene kunde gå till sitt kök för att hämta mat, eftersom maten var belöningen, men kunde inte berätta var köket låg när han tillfrågades"

Demens: den grymmaste sjukdomen?

De olika formerna av demens drabbar nu 50 miljoner människor runt om i världen. Varje år tillkommer 10 miljoner nya drabbade - och fortfarande finns inget botemedel

Aven om det inte finns mycket gott att säga om demens är dess ökande utbredning en följd av något som onekligen är bra: vi lever alla längre. Det finns många riskfaktorer som är förknippade med demens, men den absolut viktigaste är ålder. Eftersom människor lever längre är det självklart att fler av oss löper risk att drabbas av demens.
År 1850 var den förväntade medellivslängden för en europé 36,3 år, medan den år 2023 var 81,5 år. Det är bara en risk på tusen att någon under 60 år utvecklar demens. Före den fantastiska ökningen av den förväntade livslängden som vi har sett under de senaste 150 åren skulle det ha funnits få fall av demens eftersom inte många människor levde tillräckligt länge för att utveckla det. Men nu, när en allt större andel av befolkningen lever upp till 90-årsåldern och längre, har antalet personer som riskerar att drabbas av demens ökat. För personer mellan 60 och 64 år kommer sannolikt en av 100 att utveckla demens. För personer mellan 75 och 79 år ökar den siffran till sex av 100. Mellan 90 och 94 år ökar risken till 30 procent, och för dem som lever till 95 år och äldre är risken 41 procent. Grundläggandey, demenssjukdom is en ålderssjukdoming.
Vad är demens?
Det finns en rad olika tillstånd som faller under den allmänna beteckningen demens. Den vanligaste är Alzheimers, som drabbar mellan 50 och 70 procent av alla demenssjuka. De olika demenssjukdomarna påverkar hjärnans förmåga att tänka och minnas, vilket har en dramatisk effekt på en persons förmåga att utföra vardagliga uppgifter. I sina mest avancerade former gör demenssjukdomarna att den drabbade inte kan överleva utan ständig vård.
Den näst vanligaste formen av demens efter Alzheimers är vaskulär demens. Detta tillstånd kan uppkomma efter en stroke och står för cirka en fjärdedel av demensfallen. Andra relativt vanliga former är demens med Lewykroppar och frontotemporal demens.
En mer sällsynt typ av demens kan orsakas av normaltryckshydrocefalus, som beror på överskott av cerebrospinalvätska. Detta tillstånd ger en triad av symtom som orsakar gångavvikelser, inkontinens och demens (ofta kallat "wet, wacky and wobbly" i en diagnostisk mnemonic). Flera andra sjukdomar (bl.a. Parkinsons och Creutzfeldt-Jakobs sjukdom) och även vissa infektioner kan också orsaka demens.
Dessa tillstånd leder till försämrad hjärnfunktion och försämrat minne, vilket sammantaget kallas demens. En av de svårigheter som har försvårat sökandet efter behandlingar är avsaknaden av ett tillfredsställande diagnostiskt test för de olika formerna av demens - i synnerhet för Alzheimers. Diagnosen baseras på en läkarundersökning, tester och en sjukdomshistoria och förutsätter en betydande nedsättning av minst två av de fem viktigaste mentala förmågorna: minne, språk och kommunikation, koncentration och uppmärksamhet, omdöme och resonemang samt visuell perception. Eftersom symtomen på de olika formerna av demens överlappar varandra i hög grad är det ofta svårt för läkarna att diagnostisera den specifika form av demens som patienten lider av.
Riskfaktorer för demens
Den främsta riskfaktorn för att utveckla demens är framför allt ålder. Detta gäller särskilt för den vanligaste formen av demens, Alzheimers sjukdom. Men efter de komplexa effekterna av åldrandet kommer andra faktorer in i bilden. En av dessa är att ha en familjehistoria av sjukdomen, vilket ökar risken för att ärva gener som predisponerar människor för att utveckla Alzheimers.
Det finns också ett starkt samband med Downs syndrom. Både Downs syndrom och Alzheimers är förknippade med avvikelser i kromosom 21. Personer med Downs syndrom löper en högre risk än genomsnittet att utveckla Alzheimers sjukdom när de blir äldre, och nära hälften av dem som lider av Downs syndrom utvecklar Alzheimers sjukdom i 60-årsåldern (medan det är mindre än tio procent i den övriga befolkningen).
Förutom Downs syndrom ökar även andra kognitiva funktionsnedsättningar risken för demens. Medan dessa faktorer ligger utanför den personliga kontrollen kan andra förebyggas. Till exempel ökar risken för demens avsevärt om man tidigare har drabbats av skallskador. Medicinska råd om effekterna av hjärnskakning håller på att förändras - de gamla dagarna då man spelade rugby och skickades tillbaka till planen så länge man kunde stå upp är tack och lov förbi. Lågintensiva hjärnskador kan dock ha en kumulativ effekt och leda till demens. Idrotter som potentiellt kan leda till huvudskador bör om möjligt utföras med hjälm och

"En rad olika tillstånd faller under den allmänna beteckningen demens"

det är viktigt att människor får tillräckligt med tid för att återhämta sig efter en hjärnskakning.
De klassiska tecknen på ett ohälsosamt liv - rökning, fetma och alkohol, för att nämna några - är också inblandade i utvecklingen av demens. Det är inte förvånande att det medicinska rådet är att sluta röka, hålla sig i form och dricka måttligt. Det kommer inte bara att minska risken för demens, utan också förbättra din allmänna hälsa avsevärt.
På hälsofronten är det inte bara den oheliga treenigheten rökning, alkohol och fetma som kan leda till demens - vår mentala hälsa kan också spela en roll. Studier har visat att personer över 55 år som lider av stadigt ökande nivåer av depression löper större risk att utveckla demens än de som har låga eller varierande nivåer. Mer omfattande studier har också visat att social isolering, som ofta ökar när människor blir äldre, är kopplad till en större sårbarhet för demens. Faktum är att ju mer ensam och isolerad en person blir med åldern, desto större är risken att utveckla demens.
Finns det något vi  kan göra för att undvika  få demens?
Den goda nyheten är att de saker vi kan göra för att minska risken för att utveckla demens i allmänhet är till nytta för vår allmänna hälsa och vårt välbefinnande. Har du någonsin velat lära dig ett nytt språk eller att spela gitarr? Gör det då. Det spelar ingen roll hur gammal du är: aktiviteter som kräver intensiv koncentration (helst i kombination med nya muskelminnen) är idealiska. Lär dig tango. Bli krukmakare. Gör skepp av tändstickor. Sjung, eller ännu bättre, gå med i en kör. På så sätt kombineras lärandet med nya och spännande sociala relationer. Människan är ett socialt djur och behöver som regel sällskap av andra för att fungera. Isoleringen är ett straff - låt det inte bli en livsstil. Förutom dessa aktiviteter bör man också skydda sig mot de medicinska tillstånd som kan leda till stroke - och därmed vaskulär demens. En av dessa riskfaktorer är diabetes, så motion och en hälsosam kost (som bidrar till att minska risken för att utveckla typ 2-diabetes) kan därför minska risken för att drabbas av demens.
Den genetiska bakgrunden till Alzheimers sjukdom
Bland de många varianterna av demens har den mesta forskningen inriktats på att undersöka genetiken bakom Alzheimers sjukdom. De starkaste bevisen för en genetisk orsak har hittats för en variant som kallas Alzheimers sjukdom med tidig debut. Som namnet antyder visar sig denna förödande form av huvudsyndromet mycket tidigare än den vanligare sena formen och drabbar människor i 30-årsåldern till mitten av 60-årsåldern. Denna variant drabbar mindre än tio procent av alla som får Alzheimers.
Av dem som drabbas av tidig Alzheimers finns det en liten undergrupp, som drabbar cirka 500 familjer runt om i världen, där sjukdomen orsakas av mutationer i kromosomerna 1, 14 och 21. Inom en mycket liten del av befolkningen med Alzheimers sjukdom - förmodligen mindre än en procent - har man alltså funnit en direkt genetisk orsak till sjukdomen.
Forskarna har ännu inte hittat någon direkt utlösande gen för den vanligare sena formen av Alzheimers. En gen i kromosom 19 som kallas apolipoprotein E (APOE) har dock visat sig spela en roll för sjukdomen.
Av de olika allelerna (varianterna) av genen är den vanligaste - APOE 3 - neutral med avseende på Alzheimers. Å andra sidan kan allelen APOE 2 skydda mot Alzheimers, medan APOE 4 är en riskfaktor för att utveckla sjukdomen. Men när det gäller Alzheimers är ingenting någonsin enkelt.
Att bära på allelen APOE 4 i kromosom 19 ökar risken för att utveckla Alzheimers sjukdom, och vid en yngre ålder, men det är inte ett nödvändigt och tillräckligt villkor. Vissa personer med riskallelen utvecklar aldrig sjukdomen, och andra som får Alzheimers har inte APOE 4-allelen.
Forskarna har breddat sökandet efter gener som kan orsaka Alzheimers sjukdom med hjälp av genomomfattande associationsstudier, där man letar efter

Från frontlinjen inom demensforskningen

Vi talade med Dr Giovanna Lalli, UK Dementia Research Institute director of scientific affairs, för att fråga henne om demensforskningens framtida inriktning. "Det är mycket viktigt att inte tänka i stuprör; vid UK Dementia Research Institute undersöker vi olika typer av demens, som kännetecknas av inflammatoriska tillstånd, felveckning eller aggregering av toxiska proteiner. Vi angriper demens från olika vinklar och perspektiv - från genetik till samspelet mellan hjärnceller, kärl och immunsystem, till identifiering av nya biomarkörer. Vi vill vara innovativa och driva en stegvis förändring i hur vi förstår dessa sjukdomar för att påskynda upptäckten och leveransen av interventioner för att diagnostisera men också behandla och i slutändan förebygga demens. Detta är vårt yttersta mål - det är därför vi finns. Vi ökar takten och det faktum att vi kan attrahera unga talanger från hela världen är spännande - vi behöver nytänkande och nya perspektiv för att ta itu med det här problemet.
"Jag är optimistisk om att vi kommer att få genombrott i vår kunskap under de kommande åren eftersom vi har nya metoder för att studera hur olika typer av celler i hjärnan samverkar och hur olika gener signalerar till varandra. Genom att använda den senaste tekniken - som högupplöst mikroskopi och sekvensering av enskilda celler, banbrytande neuroimaging och prober som kan registrera aktivitet i hundratals olika nervceller samtidigt - och utnyttja kraften i alla dessa tekniker tillsammans med insikter från genetiska studier kan vi bättre förstå inte bara hur hjärnan fungerar utan också hur demens utvecklas. Sedan handlar det om att omsätta dessa rön i behandlingar."

En möjlig behandling mot Alzheimers?

Mitt i den allmänna dysterheten kring behandlingar av Alzheimers sjukdom finns det en metod som har förbättrat symtomen hos vissa patienter. Dr Dale Bredesen - som arbetar utifrån övertygelsen att Alzheimers inte är en enda sjukdom utan har minst tre olika varianter - hävdar att han har identifierat 36 olika faktorer som bidrar till de olika formerna av Alzheimers. För att en behandling ska fungera menar Bredesen och hans medarbetare att patienten måste genomgå en grundlig undersökning för att se vilken kombination av dessa faktorer som är inblandad i Alzheimers sjukdom, och sedan måste de orsakande faktorerna avlägsnas eller förbättras. Enligt Dr Bredesen finns det tre grupper av orsakande faktorer: inflammation, som kan orsakas av en kombination av infektioner, kost och andra orsaker; gifter, inklusive mögel och kemikalier; och en minskning av nivån av hormoner och näringsämnen i kroppen.
När den kombination av faktorer som påverkar patienten har identifierats ordineras ett detaljerat program med motion, kost, hormoner och kosttillskott. Programmet har lett till en förbättring hos vissa av patienterna, men det kräver ett kontinuerligt engagemang för att de positiva effekterna ska fortsätta. De som har avbrutit programmet har rapporterat att Alzheimers symptom har återkommit, så det kan inte betraktas som ett botemedel mot sjukdomen. Det är dock en av de mycket få behandlingar som har lett till någon form av förbättring av symtomen. Ytterligare forskning och ordentliga kliniska prövningar krävs för att utvärdera behandlingens fulla potential för framtida användning i kampen mot denna den mest förödande av sjukdomar.

kopplingar mellan specifika gener (eller genvarianter) och vissa egenskaper. Dessa projekt har avslöjat fler regioner i genomet (en organisms fullständiga DNA) som verkar vara förknippade med sjukdomen. Ytterligare forskning behövs för att ta reda på vilka roller dessa regioner spelar i utvecklingen av Alzheimers sjukdom.
Vad gör Alzheimers gör med hjärnan?
Ingenting bra. Sjukdomen identifierades först av Alois Alzheimer, en tysk psykiater, år 1901. En kvinna vid namn Auguste Deter, som var patient på ett mentalsjukhus i Frankfurt, uppmärksammades av Alzheimer. Under de följande fem åren, fram till hennes död 1906, blev han fascinerad av hennes fall. På frågor svarade Deter: "Ich habe mich verloren." ("Jag har förlorat mig själv.")
När Deter dog undersökte Alzheimer hennes hjärna. Han fann att den innehöll klumpar av protein som kallades plack. Vi vet nu att dessa plack består av beta-amyloidprotein och att de är ett viktigt kännetecken för sjukdomen. När Alzheimers sjukdom fortskrider förstörs hjärnceller (så kallade neuroner) och neuronernas kopplingar till varandra störs, vilket är en viktig aspekt av den mentala funktionen. Vanligtvis angriper sjukdomen först nervcellerna i de delar av hjärnan som har med minnet att göra, innan den sprider sig till hjärnbarken och de delar av hjärnan som ansvarar för resonemang, språk och beteende. Hos en person med Alzheimers i ett sent skede är hjärnan förtvinad och de specifika områden som påverkas av Alzheimers minskar i volym.
Sådana stora fysiska förändringar i hjärnan hos patienter med Alzheimers sjukdom är också förknippade med många mikroskopiska och biokemiska förändringar i hjärnan. De beta-amyloida plack som Alzheimer först identifierade bildar klumpar mellan nervcellerna och stör deras funktion. Forskning tyder också på att de beta-amyloida placken samverkar med ett annat kännetecken för Alzheimers sjukdom: trassel av tau-proteiner. Dessa trassel bildas i nervcellerna och hindrar näringsämnen från att transporteras till cellernas yttersta delar på rätt sätt, och de hindrar nervcellerna från att kommunicera effektivt. Det verkar som om onormala tau-proteiner samlas i minnesrelaterade delar av hjärnan, medan beta-amyloida plack bildas mellan nervcellerna i dessa regioner. När mängden beta-amyloida plack når en kritisk nivå sprids en kaskad av onormala tau-proteiner genom resten av hjärnan, vilket orsakar neuronal kollaps.
Annan forskning har pekat på att kronisk inflammation i hjärnan kan vara en annan orsak till Alzheimers sjukdom. De celler som normalt rensar bort ackumulerade skräpkemikalier i hjärnan (mikroglia och astrocyter) misslyckas med att göra sitt jobb och - som ett dubbelt misslyckande - börjar producera en kemikalie som orsakar kronisk inflammation och ytterligare neuronal skada.
Vilka är utsikterna för effektiva behandlingar eller till och med ett botemedel?
På kort sikt är de dåliga. Vi saknar fortfarande en adekvat förståelse för vad som orsakar de flesta former av demens. Orsakerna till Alzheimers har visat sig vara särskilt oklara. Förhoppningen var att läkemedel som är utformade för att avlägsna ansamlingen av beta-amyloida plack skulle behandla eller till och med bota sjukdomen, men dessa initiala förhoppningar har grusats. Flera läkemedelstester som syftat till att behandla beta-amyloida plack har misslyckats. På senare tid har dock flera alternativa teorier om orsaken till Alzheimers lagts fram, bland annat om miljögifter, inflammation och bakterie-, virus- och svampinfektioner.
En möjlig implikation av denna mångfald av föreslagna orsaker är att Alzheimers kanske inte är en enda sjukdom eller att det är en enda sjukdom men med många olika orsaker. Om Alzheimers sjukdom i själva verket är många olika tillstånd som uppvisar liknande symtom, måste forskarna hitta ett sätt att skilja de olika formerna av sjukdomen åt innan de kan utveckla specifika behandlingar för varje typ. Det är en komplex och tidskrävande uppgift, men om Alzheimers skulle visa sig vara en enda sjukdom med flera orsaker - även om dessa orsaker är svårare att identifiera - kan det bli lättare att hitta en behandling.
Vikten av vård och omsorg
Eftersom det fortfarande är långt kvar till ett botemedel mot Alzheimers och andra former av demenssjukdomar blir det allt tydligare hur viktigt det är att vi tar hand om dem som lever med dessa sjukdomar. I många fall är vårdaren gift med patienten, en sista tjänst som utförs i ära och kärlek. Men det är inte lätt.
Vi talade med Pat Brown på Dementia UK, som arbetar på deras Admiral Nurse Dementia Helpline, för att få veta mer om vikten av vård och omvårdnadspersonalens behov.
"I takt med att befolkningen lever längre ställs fler demensdiagnoser - det är nu en av vår tids största hälsofrågor. Det finns därför ett akut behov av mer stöd, inte bara för den som får diagnosen utan också för den ofta tysta generationen av vårdgivare. De upplever på nära håll de förödande förändringar som sjukdomen kan innebära för en partner eller familjemedlem.
"Dementia UK: s Admiral Nurse Dementia Helpline tar många samtal från personer som står inför demens, inklusive från vårdgivare i nöd. När de pratar med vårdgivare kan Admiral Nurses ge unik expertis och erfarenhet av ett tillstånd som har över 200 subtyper. De kan gå till botten med vårdgivarnas utmaningar och få dem att inse vikten av att ta sig tid för sig själva och få tillgång till rätt stöd för deras omständigheter."
Om du är anhörigvårdare eller känner en anhörigvårdare som har det svårt, eller om du behöver hjälp och stöd med demens, ring Dementia UK:s hjälplinje på 0800 888 6678. Hjälplinjen bemannas uteslutande av erfarna amiralsjuksköterskor.

"Vi saknar fortfarande tillräcklig förståelse för vad som orsakar de flesta former av demens"

Flora, fauna och futur

Djur med utmärkt memories

Från förnumstiga fåglar till logiska sjölejon - här är djuren som får våra egna minnen att skämmas

För länge sedan trodde man att människan var den enda varelse som kunde uppvisa "avancerade" kognitiva processer som deduktion och att minnas information. Men under den korta tid som forskarna har studerat andra arters minnen har de fått sig en hel del överraskningar. Djur från apor till insekter har uppvisat oväntade förmågor och tillämpningar.
En studie av 25 arter (bl.a. hundar, bin, råttor och delfiner) visade att ett djurs genomsnittliga korttidsminne varar i 27 sekunder. Hundar förlorar alla minnen av en händelse två minuter efter att den inträffat, medan schimpanser bara kan hålla fast vid minnen i cirka 20 sekunder. Korttidsminnet verkar vara ett område där människan är stark, men när det gäller långtidsminnet är spelplanen lite jämnare.
Även om de flesta djur inte kan minnas specifika händelser mer än några sekunder efteråt, kan många skapa förråd av information som de kan behöva senare. Detta bygger på "associativt minne"; en hund som blir stucken av ett bi kommer snart att glömma traumat från själva attacken, men de kopplingar som sedan bildas i hjärnan gör att den i framtiden kommer att associera bisamhällen med fara och därmed hålla sig långt borta. Experter tror att djur kan ha högt specialiserade system i hjärnan som ser till att "biologiskt relevant" information som är viktig för överlevnaden, t.ex. födokällor och hot, lagras som långtidsminnen.
Jämfört med vår kunskap om andra delar av deras liv är forskarna bara i ett tidigt skede när det gäller att förstå djurens minne. Det kan finnas arter där ute med minnen som är starkare än vad någon skulle förvänta sig. Efter att ha varit underskattade i hundratals år börjar vi nu inse att djuren kanske vet mer än vi tror...

Dolphins

Delfiner är alltid bland de första som kommer på tal i diskussioner om djurs intelligens, och de verkar ha ett långtidsminne som matchar. Forskning om flasknosdelfiner har visat att varje delfin har ett "namn" - en unik visselpipa som används av de andra medlemmarna i en flock. En nyligen genomförd studie av delfiner i fångenskap som hade flyttat mellan olika anläggningar visade att de kände igen och reagerade på gamla bekantas visslingar även efter 20 års separation.
I det vilda lever flasknosdelfiner i ett fission-fusion-samhälle; storleken och sammansättningen av varje flock ändras ofta när grupper splittras, går samman igen och bildar nya kombinationer. Att komma ihåg tidigare flockkamrater och upprätthålla relationer under många år kan göra den komplexa uppgiften att välja och passa in i en ny grupp något smidigare för dessa mycket sociala varelser.

Det sägs att en elefant aldrig glömmer, och det ligger en del sanning i det. Även om de inte kan komma ihåg allt de någonsin har upplevt, har elefanter en otroligt stark förmåga att lagra och återkalla viktig information.
Eftersom de lever i grupper som sträcker sig över stora områden är både det sociala och det rumsliga minnet avgörande för överlevnaden. Matriarkerna, flockarnas ledare och beslutsfattare, har visat sig ha ett exakt minne av relationer med andra elefanter och vägar till mat- och vattenkällor. Att kunna skilja släktingar från främlingar hjälper till att skydda sårbara kalvar från potentiella konflikter, och kunskap om området kan vara livräddande om en födosöksplats eller ett vattenhål blir otillgängligt.
Enligt forskning kan matriarker komma ihåg både identiteter och senast kända platser för upp till 30 andra elefanter, vilket skapar en mental karta som gör det möjligt för flocken att omgruppera efter att ha delats upp i mindre födosöksgrupper.

Clarks nötknäppare

Kråkfåglar är kända för sin intelligens, och Clarks nötknäppare lever verkligen upp till familjens rykte. Med hjälp av en påse under tungan som kan rymma upp till 150 tallfrön åt gången flyger denna flitiga fågel genom skogen, samlar in mat och lagrar den i marken under de kalla månaderna. Fröna göms vanligtvis i grupper om tre eller fyra, och under en säsong kan en Clarks nötknäppare gömma undan mer än 90 000 frön.
Nio månader senare visar den prov på sitt starka spatiala långtidsminne genom att minnas platserna för cirka 20 000 av sina gömställen och hämta fröna, även när marken är täckt av tjock snö. Att komma ihåg så många gömställen som möjligt är avgörande för denna fågel, men det är de få som glöms bort som gynnar skogen; kvar i marken gror en del av fröna och börjar växa till nya tallar.

Butterflugor och malar

Malar och fjärilar har kanske inte lika stora minnen som några av de andra arterna på den här listan, men det finns något ganska anmärkningsvärt med dem: de kan komma ihåg saker de lärde sig som larver. Trots att de flesta av deras vävnader bryts ned och återbildas under metamorfosen har forskare upptäckt att åtminstone en del av hjärnan bevaras. Forskare använde milda elektriska stötar för att lära tobakshornmaskens larver att undvika etylacetat, en kemikalie som används i nagellacksborttagningsmedel, och fann att nästan 80 procent fortfarande undvek doften efter att ha förvandlats till vuxna malar.

Hästar

Som flockdjur är förståelse för sociala signaler och relationer viktiga egenskaper för hästar. Denna förmåga går utöver medlemmar av deras egen art: hästar har visat sig kunna läsa av och komma ihåg mänskliga ansiktsuttryck också.
Forskare visade hästar ett foto av mänskliga modeller som såg antingen glada eller arga ut. När modellen anlände i egen hög person med ett neutralt uttryck blev hästar som hade sett dem sura på fotot mer upprörda. De som hade sett ett leende foto tillbringade mer tid med att titta på modellen med höger öga, det öga som föredras för att titta på sociala stimuli och positiva syner.

Pappersgetingar

Möjligheten till intelligens hos insekter avfärdades länge eftersom man trodde att deras hjärnor helt enkelt var för små för att klara av mer än enkla funktioner. Men getingar har visat sig vara förvånansvärt bra på ansikten.
Pappersgetingar är "eusociala", vilket innebär att de lever i stora, strukturerade grupper som samarbetar för att föda upp ungar och försvara sina hem. Entomologerna visste redan att getingarna kunde känna igen ansiktsmönster hos individer som de ofta var i kontakt med - en förmåga som förmodligen gör det lättare att upptäcka inkräktare - så nästa logiska steg var att ta reda på hur länge de kunde hålla dessa mönster i minnet. Michael Sheehan och Elizabeth Tibbetts från University of Michigan bestämde sig för att ta reda på det.
I en bedrift som inte tidigare setts hos någon insektsart kunde pappersgetingar skilja mellan bekanta och obekanta ansikten, även när de inte hade sett sina bo-kamrater på en vecka.

Rio

Efter att hennes mamma inte verkade ta hand om henne på rätt sätt uppfostrades Rio, ett sjölejon från Kalifornien, av människor på Long Marine Lab i Kalifornien. Marinbiologerna började träna Rio när hon var runt sex år gammal och imponerades av hennes förmåga att lära sig mer komplicerade trick än de som vanligtvis förekommer i sjölejonens uppvisningar. Rio började visa en förståelse för "likhet" och valde symboler som matchade dem som biologerna höll upp för att få fiskbelöningar.
År 2001, tio år efter att hon hade lärt sig sitt matchande trick, återvände forskarna. Trots att hon inte hade utfört tricket eller blivit påmind om det sedan 1991 var Rio lika bra på att matcha som hon hade varit första gången. Detta extraordinära sjölejon kunde till och med matcha symboler som hon aldrig hade sett förut, vilket visade att hon förstod spelets regler snarare än att bara minnas bekanta symboler.

Med sina ljusa ögon och sin historia av att vara kopplad till allt som är mörkt och illavarslande, är det kanske inte en fullständig överraskning att höra att kråkor använder en del av sin formidabla intelligens för att döma och plåga människor.
För att vara rättvis mot dessa felrepresenterade fåglar, så hyser de bara agg mot människor som har behandlat dem illa eller orsakat dem lidande. Forskarna bekräftade kråkfåglarnas rättssystem genom att bära masker, fånga in kråkor och sätta band på deras ben. Den som senare gick genom området med samma mask på sig blev högljutt "utskälld" av de bandade kråkorna, till och med tre år efter att fåglarna hade fångats.
Det verkar som om kråkorna hade fokuserat på ansikten eftersom den maskerade personens klädsel, kropp och gång inte behövde matcha den ursprungliga forskaren för att de skulle börja sin tirad.

Ayumu

Schimpansen Ayumu är en tredje generationens minnesmästare, en del av en decennielång studie av schimpansers kognition vid Primate Research Institute vid Kyoto University i Japan.
Inte långt efter sin födelse år 2000 började Ayumu delta i minnesuppgifter. Hans mest kända färdighet är att komma ihåg positionen för nio slumpmässigt placerade siffror som blinkar upp på en dator med pekskärm under en bråkdel av en sekund och sedan röra vid positionerna i sekventiell ordning. Ayumu hade snabbare svarstider och högre träffsäkerhet än universitetsstudenter som försökte sig på uppgiften, vilket utmanar tron på att människan har ett oöverträffat arbetsminne.

Bläckfiskar

Bläckfiskar - bläckfiskar, bläckfiskar och bläckfiskar - spelar i en egen liga när det gäller ryggradslösa djurs hjärnkapacitet. Med sina mycket mer komplexa nervsystem anses deras kognitiva förmåga ligga närmare däggdjurens än någon av deras nära släktingar. Faktum är att den vanliga bläckfiskens 500 miljoner neuroner är nära det antal som finns hos den vanliga marmoseten.
Bläckfiskar leker, lär sig, löser problem och kanske till och med drömmer. De kan känna igen enskilda människoansikten och verkar också minnas dem.
År 2010 presenterade biologer vid Seattle Aquarium Stillahavsbläckfiskar med en "snäll" skötare och en "elak" skötare. Den snälla djurskötaren matade bläckfiskarna regelbundet, medan den elaka djurskötaren rörde vid dem med en pinne med borst. Efter bara två veckor med denna behandling betedde sig alla åtta bläckfiskarna annorlunda när den snälla djurskötaren kom in i rummet.

Chaser

Border collien Chaser innehar rekordet för det största testade minnet hos ett icke-mänskligt djur. Bara några månader gammal började Chaser visa tecken på att förstå att vissa föremål hade namn, och från och med då arbetade hon tillsammans med sin ägare - forskaren John Pilley - för att se hur mycket hon var kapabel att lära sig.
När Chaser dog 2019 kunde hon korrekt identifiera och hämta 1 022 leksaker med namn. Förutom sitt imponerande minne kunde Chaser också dra slutsatser; när hon hörde ett okänt namn kunde hon räkna ut att hon måste leta efter en ny leksak.

Blåvalar

Varje år ger sig blåvalar ut på den långa vandringen mellan sina fortplantnings- och födosöksområden. Många migrerande arter söker sig till de bästa födokällorna som finns tillgängliga varje säsong, men blåvalar verkar vägledas mer av det förflutna än av nuet. Genom att kombinera tio års data om dessa valars migrationsrörelser kunde forskarna förvånat konstatera att de tidsinställde sina resor och valde sina rutter så att de matchade den historiska genomsnittliga tidpunkten och platsen för den årliga ökningen av krill.
I stället för att simma iväg för att söka efter föda när den blir tillgänglig, söker sig blåvalarna till områden i havet där de minns att det fanns gott om krill tidigare år - de väljer stabila, högkvalitativa födoplatser framför nya men potentiellt flyktiga områden med rikligt med föda.

En mirakulös minnesförbättring?

Tyvärr inte, men det hindrar inte människor från att köpa prevagen

Du hittar inte maneter på den här listan eftersom de geléartade varelserna inte har någon hjärna - bara en enkel uppsättning nerver som gör att de kan känna av och reagera på sin omgivning. Trots detta marknadsförs ett protein som finns i maneter som en mirakulös minnesförstärkare.
Prevagen, ett "tillskott" som påstås förbättra minnet och skärpa sinnet, använder apoaequorin - ett protein som produceras av Aequorea victoria, en bioluminescerande art som också är känd som kristallmaneten - som huvudingrediens. Det finns inga bevis för att det har någon effekt på den mänskliga hjärnan - det enda forskningsdokument som tyder på att det kan vara skrivet av företaget bakom Prevagen, och deras metoder var inte exakt standard.
Även efter att stämningar lämnades in mot företaget fortsätter konsumenterna att spendera mer än $ 60 (£ 50) för en månads leverans. De drömmer alla om bättre minnen, men att ta tillskottet kommer att göra ungefär lika mycket för deras hjärnor som att äta en skål gelé.

Kristallgelén är ett uttryck för ordspråket "Ljuset är tänt, men ingen är hemma"

Påskliljan är ett utmärkt exempel på växtminne och blommar beroende på temperatur och dagslängd

Har växter ett minne?

Vi vet alla att Moder Natur är fascinerande, men kan en av hennes främsta skapelser få tillgång till förmågan att lära sig och bilda minnen?

Tör det otränade ögat kan det se ut som om växter inte har några långsiktiga planer, men i själva verket är det tvärtom. Att hänga sig när de saknar vatten, växa mot solljuset och piggna till när det regnar - alla dessa vanliga reaktioner på förändringar i miljön delas av många arter och visar att de lagrar information.
Mimosa pudica, känd som den "känsliga" eller "sömniga" växten, är en av de första man tänker på när man diskuterar om växter har minne. Själva växten, som har fått det passande namnet "pudica" från latinets "blyg", reagerar på lätt beröring och stimulans genom att instinktivt stänga sina blad och hänga. Venusflugfällan (Dionaea muscipula) reagerar på beröring på ett liknande sätt genom att snärja in alla byten som dödar runt dess blad. Den senare minns rutinmässigt att två av håren på bladen måste vidröras av en insekt innan den kan stängas.
Båda dessa växters reaktioner på beröring tyder på att de har ett minne, eftersom de oupphörligt upprepar samma beteendemönster. Många forskare har studerat minnets effekter på växter och kommit fram till att det finns mer än en typ av minne: korttidsminne, immunminne och transgenerationellt minne. Medan korttidsminnet i t.ex. en Venus flugfälla genereras av elektriska signaler som skickas när en insekt landar på dess blad, bildas långtidsminnet i DNA:t och förs vidare till andra generationer av växten i ett transgenerationellt minne. Detsamma kan sägas om säsongsväxter som påskliljor, som bara blommar under vissa månader.
Detta är något som brukar kallas vernalisering och som den ryske forskaren Trofim Lysenko utvecklade 1928 efter en hungersnöd i flera regioner i Sovjetunionen. Han upptäckte att han kunde få växter som växer i kallt väder att blomstra under hela året genom att ge frön och plantor låga temperaturer. Detta genombrott var inte bara idealiskt för jordbruket, eftersom det innebar att skördarna kunde manipuleras för att producera rikligt med mat, utan det visade också att växterna genom temperaturen kom ihåg när de skulle blomma.
År 1948 fortsatte forskarna Georg Melchers och Anton Lang sina viktiga undersökningar av växtminnets mysterium genom att studera blåsippan. De undersökte gränserna för växtens minne av vintern genom att utsätta den för korta perioder av kalla och varma temperaturer. De fann att växterna ganska snabbt fick bestående intryck av kylan. Även om det vid den tidpunkten inte kallades för en studie som specifikt undersökte växternas minne, ses det nu som ett av de mest inflytelserika genombrotten. Experimenten visade att växter kan hålla fast vid sitt förflutna under mycket längre tid än vad man ursprungligen trodde. Forskarna hoppas att dessa bevis en dag ska göra det möjligt för oss att "träna" växter till vår fördel, så att svåra förhållanden som torka och små skördar blir en sak mindre för jordbrukarna att oroa sig för.

"De undersökte gränserna för växtens vinterminne genom att utsätta den för korta perioder av kalla och varma temperaturer"

Mimosa pudica reagerar nästan omedelbart på beröring genom att släppa och vika sina blad inåt

Mimosa Pudica

Mimosa pudica stänger vanligtvis sina blad genom beröring, men en australisk forskare har visat att de kan läras att inte göra det

År 2014 visade den australiensiska biologen Monica Gagliano att växter kan ha minne och förmåga att lära sig genom att noga studera Mimosa pudica, eller "den blyga växten", som viker ihop sina blad efter beröring. Gagliano släppte rutinmässigt 56 av växterna från en höjd av 15 cm vid mer än 60 tillfällen för att se om hon kunde lära dem att inte instinktivt rulla ihop bladen när de föll. Efter en tid märkte Gagliano gradvis att växterna slutade rulla ihop sina blad vid nedslaget och observerade att växterna verkade ha förstått att de inte skulle skadas av att falla. En vecka senare fortsatte hon att släppa växterna, och de förblev fortfarande oberörda. Gagliano upprepade detta under 28 dagar, och fortfarande "kom växterna ihåg" vad de hade lärt sig. Gagliano drog slutsatsen i sin artikel att "växter kanske saknar hjärna, men de har ett sofistikerat nätverk för signalering".

Genom minne och elektrisk signalering vet den köttätande Venus flugfälla exakt när den ska stänga sina blad

Trofim Lysenko gjorde stora upptäckter när det gäller vernalisering. Han identifierade specifikt hur växter använder lagrade minnen för att veta när de ska blomma varje år

AI, robotar och framtiden för memory

Hur datavetare hämtar inspiration från den mänskliga hjärnan för att skapa otroliga virtuella kopior

Mminnet är kanske mänsklighetens främsta verktyg. Utan minnet skulle det inte finnas något språk, ingen avancerad social struktur... inga planer alls. Minnet är en exponentiell gåva; ju mer vi redan vet, desto lättare är det ofta att dekonstruera och förstå ny men liknande information. Våra minnen gör det möjligt för oss att koppla ihop till synes disparata delar av information: en skicklig matematiker kan relativt enkelt övergå till fysikens område; en professionell idrottsman lär sig ofta en ny sport mycket snabbare än en amatör. Med en sådan kraftfull tillgång i vår arsenal är det förståeligt att så många datavetare längtar efter att ge en liknande gåva till sin programvara.
Vi förstår en hel del om vårt eget biologiska minnesmaskineri, men vår kännedom är fortfarande fylld av förbehåll och kunskap som saknas. I grund och botten bildas minnen av nervceller - hjärnceller som är intrasslade i ett komplext nät av 100 biljoner anslutningar. När de aktiveras avfyras neuronerna och skickar en elektrisk signal genom hjärnan, som stimulerar sina grannar om signalen är tillräckligt stark. Så mycket vet vi, men modern neurovetenskaplig forskning visar indirekta bevis för "ekon" av neuroner, som fortsätter att avfyras efter att signalen har upphört. Det finns också bevis för att hjärnans aktivitet under bildandet av "tysta" minnen - som bildas utan vårt aktiva, medvetna deltagande - är märklig i sin tystnad. Datorforskare som försöker efterlikna hjärnans minnesprestationer står inför två formidabla hinder. De måste utforma en komplex arkitektur som kan konkurrera med den fortfarande ofullständigt förstådda organiska hjärnan, och de behöver en dator som är tillräckligt kraftfull och effektiv för att lagra de stora kunskapsmängderna.
En av de mest populära formerna av "lärande" algoritmer är det neurala nätverket. Ett neuralt nätverk, som i stort sett är baserat på den mänskliga hjärnan, är uppbyggt i lager av noder som spelar rollen av neuroner. När de har tagit emot en input kommer noderna bara att "avfyra" till anslutna noder om

Även om det kan vara användbart är det inte alltid nödvändigt att utforma programvara med minnesliknande funktioner, till exempel i fallet med ansiktsigenkänning

är tillräckligt stark, vilket emulerar den grundläggande principen för vår hjärnkemi. Grundläggande neurala nätverk lär sig genom en process som kallas backpropagation. Algoritmen "tränas" först att göra rätt klassificering (t.ex. "det här är en hund och det här är en katt"). Om algoritmen gör en felaktig klassificering under träningen noteras felet och skickas bakåt till det neurala nätverket, vilket tvingar det att justera hur stor vikt det lägger vid vissa funktioner. I fallet med de två djuren kan algoritmen till exempel lära sig att fästa mindre uppmärksamhet vid pälsens färg och fokusera mer på formen på djurets ögon. Algoritmer som bygger på denna princip har visat sig kunna känna igen mönster i tidigare osedda data, förutsatt att de har stora datamängder att lära sig av.
Enkla neurala nätverk kan jämföras med att lära ut ett långtidsminne, eftersom algoritmen genom många upprepningar kan lära sig att känna igen bekanta stimuli. Sådana nätverk är dock inte kodade för att komma ihåg inlärningsperioden. I vårt djurexempel kan den slutliga algoritmen med säkerhet förutsäga utseendet på en hund genom att enbart använda proportionerna mellan nos, mun och morrhår - men den kommer inte ihåg att den en gång tyckte att ögonen också var en användbar markör. Detta är inte ett problem när man klassificerar bilder; att inte behöva oroa sig för minnet är faktiskt en tillgång för många algoritmer.
Minnesproblemet inom datavetenskap är stort, främst för att det snabbt tar upp en betydande mängd lagringsutrymme om algoritmen ska komma ihåg vad den gjorde i varje steg. Med detta i åtanke kan det fungera bra att utforma en algoritm utan minne. Föreställ dig en humanoid robot med målet att ta sig uppför en snårig uppförsbacke till toppen av en kulle. I ett moment ska roboten göra följande: den väljer först slumpmässigt en riktning, antingen framåt, bakåt, vänster eller höger, och sträcker sedan ut en fot för att testa underlaget. Om riktningen går uppåt fullföljer roboten steget. Om inte, drar den sig tillbaka till sin nuvarande position. Även utan att komma ihåg varifrån den kom eller vilken riktning den testade kommer roboten att ta sig upp till toppen av kullen. För en mänsklig betraktare kan det dock vara plågsamt tråkigt att se på.
Vi kan dock få roboten att komma dit snabbare genom att ge den en liten bit korttidsminne. Om roboten hade tagit ett steg framåt och färdats uppför backen i sin föregående handling, skulle den ha föredragit att försöka gå framåt igen. Om den förra gången inte gick i uppförsbacke undviker den att försöka gå framåt tills den har gått i uppförsbacke i en annan riktning. I en tävling mot en robot utan minne skulle det vara en enorm fördel att bara ha ett minne som glöms bort två steg senare. Om målet bara är att ta sig upp till toppen av kullen är det dessutom oerhört ineffektivt att låta roboten behålla kunskapen om varje tidigare steg. Men om vårt mål är att skapa en generell artificiell intelligens med människoliknande minne måste vi göra bättre ifrån oss.
Ett sofistikerat sätt att komma runt problemet med att komma ihåg varje bit information är att utforma en algoritm som kan känna igen och komma ihåg endast de kritiska delarna. Människan har en medfödd förmåga till detta; när vi som barn lär oss att knyta skosnören minns vi rörelserna för att linda tyget till en rosett, men vi minns inte hur snöret kändes. I en artikel från 1997, skriven av forskarna Sepp Hochreiter och Jürgen Schmidhuber, presenterades ekvationer för "långtidsminnet", som gav ett sådant minnestrick i datorform.
algoritmer för "långtidsminne" fungerar så att algoritmen själv bestämmer vilken information som ska kommas ihåg, vilka delar som ska glömmas bort och när de ska glömmas bort. En populär tillämpning av denna teknik har varit inom språkmodellering. När man ber en algoritm att förutsäga nästa ord i en mening räcker det vanligtvis med att den kommer ihåg de fem föregående orden för att generera ett sammanhängande tal. Algoritmer för långtidsminne har dock använts för att ta denna teknik vidare, vilket gör det möjligt för datorn att komma ihåg en viktig del av informationen och behålla den tills den inte längre är relevant och kan glömmas bort. Som ett enkelt exempel kan nämnas att en algoritm som har till uppgift att skriva en rapport om en fotbollsmatch skulle komma ihåg att ställningen var 0-0 tills ett lag gjorde mål. Vid en sådan tidpunkt skulle resultatet 1-0 komma ihåg, och 0-0 skulle kunna glömmas bort, eftersom det skulle upphöra att påverka texten framåt.
Forskare vid Googles DeepMind, en av de grupper som ligger i framkant inom området artificiell intelligens, har därefter förbättrat minnesalgoritmen genom att återigen vända sig till den mänskliga hjärnan för inspiration. Deras första förbättring - som även andra inom området har varit pionjärer inom - är att koda "uppmärksamhet" såväl som arbetsminne. Hos oss människor beskrivs arbetsminnet som förmågan att samla in och få tillgång till relevant information, medan uppmärksamhet handlar om att selektivt bearbeta den information som vi möter i vår omgivning. DeepMind-algoritmerna har utformats för att använda uppmärksamhet för att vara selektiva när det gäller den information som lagras av modellen, vilket bidrar till att säkerställa att viktig information inte går förlorad och att överdriven information inte lagras. Detta är särskilt användbart när forskarna behöver träna sin modell med massor av olika data. I sådana fall skulle det krävas ett enormt minne för att ens kunna lagra all data kort.
Utöver detta är en annan mänskligt inspirerad föregångarteknik som används av DeepMind den "komprimerande transformatorn". Denna kod försöker efterlikna den konsolidering av minnen som sker när vi sover. Med en komprimerande transformator i sin kod kommer en modell att pressa viktiga bitar av relevant information till en komprimerad form i stället för att kasta bort dem när de blir äldre. Kombinationen av dessa mänskligt inspirerade mekaniker bär redan frukt. När en algoritm utrustad med en kompressionstransformator har fått se ett exempel på exceptionell litterär prosa har den kunnat återskapa kvaliteten på ett troget sätt. Liknande modeller kan till och med kopiera Shakespeare med hög trovärdighet. Att låsa upp minnet i datorer banar redan väg för trogna rekonstruktioner av vårt skrivna ord - ett viktigt steg i en värld där vi aktivt använder datorer varje dag. Sådana banbrytande tekniker kommer utan tvekan också snart att manifesteras i våra virtuella assistenter, så att vi kan njuta av naturligt klingande konversationer med våra "smarta" maskiner.
Det som på samma gång är fascinerande och skrämmande med dessa minnesalgoritmer är att de nu kan bli mycket kompetenta på ganska komplexa uppgifter utan att förstå vad de skapar. För en algoritm skapas de litterära verk som den genererar genom att följa logiska, statistiskt drivna inmatningar. Minnena och orden i sig har ingen som helst betydelse - algoritmen följer ett erkänt mönster. Denna insikt avslöjar både potentialen och begränsningarna.
Syntetiska minnen håller på att bli möjliga, vilket frigör exceptionella krafter för beräkningsmässig mimik. Men vi är fortfarande långt ifrån en algoritm som förstår innebörden av och kraften i sina handlingar. Trots sin otroliga betydelse för mänsklighetens utveckling och framåtskridande kommer minnet därför att utgöra ett jämförelsevis mycket mindre steg mot skapandet av en allmän artificiell intelligens.

Mycket av inspirationen till programmering av minnet har kommit från den mänskliga hjärnan. Att konsolidera minnen medan vi sover har till exempel inspirerat till koden "compressive transformer

Googles DeepMind, som leds av grundaren och VD:n Demis Hassabis, ligger i framkant när det gäller att utforma datormodeller med avancerade arbetsminnen

Neurala nätverk är i stort sett baserade på den mänskliga hjärnan, med lager av "neuroner" som endast aktiveras när signalen som matas in i dem är tillräckligt stark

"Neurala nätverk kan liknas vid ett långtidsminne... Genom upprepning kan algoritmen känna igen stimuli"

Djupa neurala nätverk har använts i programvara som kan utföra komplexa uppgifter, till exempel att besegra en världsmästare i spelet Go

Tillämpningar av en minnesmaskin

Den främsta fördelen med minnesbaserade neurala nätverk (även kallade recurrent neural networks) jämfört med icke minneslagrande neurala nätverk är att minnesalgoritmerna kan hantera sekventiella data. Det innebär att de kan känna igen och förutsäga mönster i en sekvens (t.ex. ord) eller över tid. Denna andra tillgång kan vara otroligt kraftfull för att förutsäga framtiden baserat på "minnen" som algoritmen har förvärvat från tidigare händelser. Trafikflöden, väder och påfrestningar på dammar har alla kunnat förutsägas exakt med hjälp av liknande modeller. Tillämpningen av minnesalgoritmer för att förutse förändringar på aktiemarknaden kan dock visa sig ha störst inverkan under överskådlig framtid.
Aktiemarknaden - där aktier i företag ständigt handlas, vilket ökar och minskar deras värde - är ökänt volatil och komplex, vilket gör den svår att förutsäga med någon grad av exakthet av en människa. Modeller som lagrar data i minnet har dock visat sig vara betydligt mer kapabla att klara av uppgiften. Som indata, som utgör modellens "minnen", använder forskarna tidigare trender för fluktuationer på aktiemarknaden samt finansiella nyheter. Dessa indata har använts för att informera algoritmer baserade på långtidsminnet, vilket har skapat modeller som exakt kan förutsäga nedgångar och uppgångar i aktiekurserna inom en snar framtid.

Modeller för minnesbildning har ofta använts för att prognostisera förändringar i aktiemarknadspriserna

Hur tekniken förändrar vårt minne

Har vår förmåga att minnas händelser, statistik och fakta minskat på grund av att vi är beroende av smartphones och datorer?

Pöräldrar säger ofta till sina barn att deras hjärnor kommer att ruttna om de tittar på smartphones och datorer hela dagarna, men är detta en gammal skröna eller skadar våra prylar verkligen våra hjärnor? Många av oss tillbringar en stor del av dagen med teknik, antingen i arbetet eller på fritiden för att fördriva tiden, men under de senaste 15 åren har den tid vi tillbringar med dessa enheter ökat avsevärt. De som växte upp utan smartphones minns säkert när de kunde rabbla telefonnummer utantill, men det kan man inte säga idag. Är det tekniken som bär skulden? Är delar av våra hjärnor som en gång var aktiva nu vilande tack vare vårt beroende av prylar?
Det korta svaret är nej. Tekniken har inte förstört vårt minne; istället kan den förändra hur minnet används. Man tror att en annan del av vår hjärna är aktiv när vi använder dessa enheter för att söka information. År 2011 fann forskare att när vi söker fakta och statistik på nätet är det mindre sannolikt att vi kommer ihåg innehållet, men hjärnan memorerar fortfarande information. Detta är känt som "Google-effekten". Våra hjärnor behåller inte den information som vi har slagit upp, utan kommer i stället ihåg var informationen finns. Våra hjärnor arbetar alltså fortfarande med att minnas, men vi kanske inte minns den information vi vill. För att återgå till exemplet med att komma ihåg telefonnummer: före smartphones brukade vi manuellt mata in telefonnummer och genom att göra detta upprepade gånger skulle de fastna i vårt minne. Men eftersom vi idag enkelt kan ringa någon med några få steg på våra smartphones behöver vår hjärna inte komma ihåg numret; istället fixerar vi oss vid hur vi ska hitta det.
I ett annat experiment skickades grupper av människor ut på en rundtur, där vissa deltagare uppmuntrades att använda sina smartphones för att ta foton och videor av upplevelsen medan andra blev tillsagda att inte göra det. Studien visade att de som tog foton och lade ut dem på nätet hade ett sämre minne av händelserna jämfört med dem som inte gjorde det. Det är ironiskt att vi i vårt försök att bevara ett minne genom att ta bilder av det kan förhindra just det från att hända.
Ett annat sätt som teknik kan påverka vårt minne är genom att vara en distraktion. Våra enheter erbjuder en till synes oändlig mängd innehåll, från spel till videor och sociala medier. Det finns alltid något nytt att titta på, och om hjärnan inte kan fokusera kommer dess förmåga att minnas vad som händer att försämras. När vi borde fokusera, t.ex. när vi pluggar inför en tenta, kan frestelsen att vända oss till mobilen eller öppna en ny flik i webbläsaren för att se vad som händer vara för stor för att motstå, men att ständigt växla från uppgift till uppgift hindrar hjärnan från att behålla information. En undersökning från 2015 med över 15.000 vuxna i USA visade att 81 procent av befolkningen alltid har sina smartphones nära sig och att cirka hälften av deltagarna kollade sina smartphones några gånger i timmen eller oftare.
Undersökningen visade också att en av fem unga amerikaner kollade sin telefon varannan minut. Detta ständiga växlande från en sak till en annan har visat sig förhindra att långtidsminnen bildas.
Det finns andra sätt på vilka tekniken kan ha en negativ inverkan på vår förmåga att minnas. Att titta på smartphoneskärmar och datorskärmar under långa perioder kan påverka vår sömnkvalitet. Våra hjärnor behöver en god natts sömn för att bearbeta den information som vi tar in under dagen och för att omvandla korttidsminnen till långtidsminnen.
De långsiktiga effekterna av teknikens påverkan på vårt minne är oklara eftersom mängden forskning som finns tillgänglig idag är begränsad, men vi känner till några av de effekter som den redan har. Om vi tillbringar för mycket tid med våra telefoner och datorer kan det hindra oss från att skapa varaktiga minnen, men genom att vara mer uppmärksamma på hur mycket vi använder våra enheter kan vi kanske ändra på detta. Som med det mesta är måttfullhet nyckeln.

Yngre smartphone-användare kollar sannolikt sin enhet mer regelbundet

Att växla från en enhet till en annan hindrar hjärnan från att fokusera

Att titta på skärmar under långa perioder kan leda till dålig sömn och påverka hjärnans förmåga att hålla kvar information

"Är pardelar av våra hjärnor som en gång var aktiva nu dormaant tack vare prylar?"

De som använder sina smartphones under konserter har sämre minnesbilder jämfört med dem som inte gör det

Minnesbesparande teknik

En studie från 2013 visade att man kan förbättra arbetsminnet genom att spela hjärnträningsspel 15 minuter om dagen, fem dagar i veckan. Elevate är en av de mest populära apparna på marknaden; den finns för både iOS- och Android-enheter och har vunnit både Apples App of the Year och Googles Editor's Choice. Den är gratis att ladda ner och du kan välja vad du vill uppnå (bättre fokus, bearbeta information, minnas mer av det du läser etc.), så skräddarsyr Elevate träningsprogrammet efter dig. Du får dagliga hjärngympaövningar med fem spel av mer än 35 att genomföra. Om du av någon anledning glömmer att slutföra dem skickar appen ett meddelande som påminner dig om hur många du har kvar. När du slutför spelen kommer svårighetsgraden att ändras beroende på dina resultat, vilket hjälper dig att bli bättre.

Elevate arbetar med att förbättra flera delar av hjärnan, inklusive minnet